374 J. O. Hennum. 
anden; det eneste er, at alt kun blir omvendt. Men sasnart 
enten radius eller udstrekningen af de konvexe og konkave 
flader forandres det mindste, vil der kunne laves to sadelled, 
der opfylder de samme betingelser til bevegelsens exkursion 
0. 8. v.; det ene opstar, nar A-stykket er det givne og sli- 
bende, og det andet, hvis B-stykket er det givne og slibende. 
G. B. Günther har i Das Handgelenk, Hamburg 1850, p. 42 
leveret tal, som tillader en sammenligning mellem, hvad man 
fär ved konstruktion og det virkelige forhold. Medianpartiet 
af ledfladen på os metacarpi pollicis har følgende vær- 
dier: konvexiteten 117° med 5/17" radius, konkaviteten 39° 
med 7™™ radius; for ledfladen på os multargulum majus 
angives konvexiteten til 46° med 7™™ radius og konkaviteten 
til 54° med 7™™ radius. 
Ved at sammenligne 5'/4™™ med 7™™ vil forholdet mellem 
dem findes at vere som 21 til 28 eller som 3 til 4, og nar 
kun forholdet mellem disse tal er det samme, sa er det lige- 
gyldigt for konstruktionen, hvor stor deres lengde er. Dette 
kommer os til nytte ved konstruktionen af denne led, da for- 
holdene blir tydeligere, når størrelsen ikke er altfor liden. 
Det viser sig strax, selv ved overfladisk betragtning, at 
metacarpens ledflade her er den slibende, da konvexitetens 
endeflader ligger i berørelse med os multangulums ledflade, 
mens det omvendte ikke er tilfældet. Det blir altså denne, 
som først må konstrueres og som ved at bevæge sig hen over 
os multareulum majus sliber sig en ledflade, der muliggjør 
de fornødne bevægelser. Det viser sig da, at den krumning, 
man får ved at slibe fladen efter min methode, for den kon- 
kave flades vedkommende, vilde repræsenteres af en cirkel 
med mindre radius end den, Giinther har opført. 
Af mangel på hensigtsmæssigt frisk materiale kan jeg 
ikke for øieblikket kontrollere Günthers målinger; men skulde 
konkaviteten vise sig virkelig at svare til en større radius 
