378 Karl Pettersen. 
Vattenbygden nordover til Ofoten omfatter grændsestrøgene 
mod Sverige. Kjøldraget selv danner efter dette strøg en 
temmelig udpræget murvold, der langs den vestlige side fra 
forskjellige fjordbotner med de dertil knyttede nys nævnte 
ejder stiger temmelig stejlt op og opad afsluttes dels i større 
eller mindre bølgeformige højflader, dels i herfra højere op- 
stigende aasdrag, — mere enkeltvis ogsaa i grupper af høj- 
fjeldstinder. Hajfjeldsfladerne naa op til en højde, der med 
et omtrentligt middeltal kan være at opføre med 2500 til 
3000/ (780 à 940 m.). Aasdragene og kupperne, der stige 
op fra højplateauerne, kunne rejse sig fra 1000 til 1500! 
(314—480 m.) op over samme. I Sulitelmagruppen, der rejser 
sig op fra højfjeldet inden den sydligste del af den her om- 
handlede del af Kjøldraget — lige i nærheden af Vatten- 
bygden —, stiger flere af topperne op til over 5000‘ (1569 m.), 
en enkelt endog op til henimod 6000' (1882 m.). Denne 
sidste danner saaledes det højest stigende punkt inden de 
her omhandlede landstrøg. 
Langs den vestlige side er murvolden i høj grad ind- 
‘skaaret af kortere dalfører, der ofte med temmelig stejl stig- 
ning gaar over i det egentlige højfjeld. I regelen fortsættes 
dog saadanne fjelddale i højtliggende indskjæringer, der 
under en mere jevn stigning gjennemskjer murvoldens høj- 
parti. Det er efter disse højfjeldspasser at vandskillet er at 
søge mellem Vesterhavet og den botniske bugt. 
Paa en enkelt undtagelse nær — nemlig indenfor Tys- 
fjordens sidefjorde Grundfjord og Mandfjord, hvor højfjelds- 
passets kulmination alene naar op til 1800' (565 m.) — ligge 
de øvrige højfjeldspas i en hgjde fra over 2000° (627 m.) 
til opimod 2700' (847 m.). Kjøldraget langs efter Salten 
adskiller sig i saa henseende ganske vesentlig fra de nor- 
denfor liggende fjeldmasser, der inden Tromsø amt daune 
som en fortsættelse af draget. Her er fjeldmassen nemlig 
gjennem en mangfoldighed af dybere indskjæringer udskilt i 
