Vestfjorden og Salten. 401 
af omkring 3009' (941 m.). Af disse kan særlig merkes den 
ejendommelig formede Sisoktind samt Pilekoptind, der naar 
en højde af omtrent 3500’ (1148 m.) og danner det højeste 
punkt paa denne kant. 
Fra Norddalen østover mangler kjøldraget dybere ind- 
skjæringer og afsluttes her opad i vide højfjeldsmarker med 
en midlere højde over 3000' (941 m.), og stærkt dækkede 
med is- og sneflader. Fra denne stiger efter de mod rigs- 
grændsen liggende strøg Sulitelmas højfjeldsgruppe frem, og 
straks nordenfor den over 5000' (1569 m.) høje Ålmajalos 
— begge med anseelige gletschere. 
Profil fig. 10, fra Saltejdet østover til rigsgrændsen. 
Ved nedre Strømmen -— det korte strømløb der forbinder 
det kun faa fod over havfladen liggende Nedre-Vand med 
Fauskevaag — optræder graa gneisartet glimmerskifer under 
en nord-sydlig strøgretning og i stejlstaaende lagstilling. 
Denne gneisafdeling er antagelig at indordne under Urberget. 
Ved den øvre ende af Nedre-Vand, langs sammes syd- 
lige side optræder mægtige lagrækker af krystallinisk kalk- 
sten under en strøgretning af n. 50° o. og med sydostligt 
fald. Denne træder sailedes frem under en lagstilling, 
der afviger fra den, der raader inden den nærliggende 
gneisafdeling og er antagelig stillet i overlejningsforhold til 
samme. 
Ved den vestlige ende af Øvre-Vand tyndlaget kvart- 
sitisk skifer. Strøgretning n.—s., faldet stejlt til vertikalt 
— med østligt afheld. Længere frem afløses den tyndlagede 
skifer af en haardere og mere tykbænket afændring. 
Længere frem ved gaarden Kjølva — ved Ovre:Vandets 
nordre side — optræder gjennem en længere strækning langs 
Øvre-Vandet vekslende lagrækker af kvartsitisk glimmerskifer, 
med baandlag af hvid og rødlig kalksten. Ved baandlagenes 
vekslende farvenuancer, ved disses stærke snoinger og pres- 
ninger dannes her et overordentligt pragtfuldt fint tegnet 
Arkiv for Mathematik og Naturv. 11 B. 26 
Trykt den 27de Juli 1886. 
