Vestfjorden og Salten. 407 
ges fjeldgrunden af kvartsitisk glimmerskifer, i veksel med 
tyndlaget hornblendeskifer og med indlejninger af kalksten. 
Skiferen viser en regelmessig strøgretning af n. 10—20° o. 
med stejlt østligt fald. 
Ved Ankilvandets sydvestlige side optræder glimmer- 
skiferen i umiddelbar kontakt med graniten. Glimmerskiferens 
strøgretning afbøjes til n. 59° o., og falder denne retnings- 
linje paa det nærmeste sammen med den her fremstikkende 
grendselinje mellem granit og skifer. Faldet er stejlt syd- 
ostligt, — altsaa ind mod eller under graniten. 
Fig. 12. Sisoktinden er fra fod opover bygget af hvidlig 
granit, der stikker frem efter de nøgne fjeldvægge. Op mod 
de øverste toppartier afløses graniten af lag af glimmerskifer, 
der her viser en nordsydlig strøgretning med omkring 30° 
østligt fald. Ganske i overensstemmelse hermed er bygnings- 
forholdene opefter det nordenfor liggende Lappefjeld saaledes 
som de ere fremstillede i vedføjede rits fig. 13: 
a. Lagrekker af glimmerskifer langs den granitiske kiles 
vestrand. 
b. Granit. 
c. Lagrækker af glimmerskifer. 
Lappefjeldet blev ikke besteget, men allerede fra under- 
landet havde man let for med øjnene at følge grendselinjen 
mellem graniten og den samme overlejende skiferafdeling (c). 
Glimmerskiferen med sin mørke farvetone stikker her skarpt 
af mod den lyse granit, der bryder frem opefter de nøgne 
fjeldvægge, og grændsen mellem granit og skifer tegner sig 
allerede i stor afstand som en skarpt afstukket linje. 
Fig. 14. Middagstinden (Pilekoptind). 
a. Den hvide granit, hyppig gjennemsat med aarer eller 
lag af kvarts. Disse ligge efter en strøgretning, der 
falder sammen med den, der er raadende inden den 
højere liggende skiferafdeling (c). 
b. Overgangslagene mellem graniten og skifer antager en 
