Vest'jorden og Salten. 409 
grændse, saa kan den hellerikke være at sammenknyite med 
glimmerskiferafdelingerne efter Norddalen, men maatte i saa 
tilfælde være at opstille som led nnder en yngre gruppe. 
For tiden foreligger der vistnok ikke saadanne aflæs- 
ninger, der berettige til med afgjsrende bestemthed at drage 
slutning til den ene eller anden retning. Sandsynligheden 
taler dog paa forhaand stærkt til gunst for den førstnævnte 
forudsætning. 
Den granitiske bergart i Strøgene om Ankil-vandene 
viser sig kuns sjeldnere som mere typisk præget granit, men 
træder hyppigst frem som et gneisgranitisk mellemled, ofte 
mere ligt graa gneis end ren granit. Stenen dannes af en 
ren hvid feltspatb som temmelig forherskende bestanddel 
med kvarts i oftest middelkornig forbindelse. Denne grund- 
masse gjennemsættes af striber af biotit, der i det hele viser 
stærk tilbøjelighed til at gruppere sig i parallelløbende flag 
eller striber. 
Den her omhandlede granit, der stikker frem i den 
granitiske kile som en udløber fra et nordenfor liggende 
vidtstrakt granitisk felt, vil i det følgende blive betegnet 
under fællesnavnet »Kjelgranit«. De forholde, hvorunder 
denne træder frem efter det store granitfelt nordover, skulle 
nærmere blive omhandlede i efterfolgende afsnit. 
C. Kjøldraget fra Sitasjavres fjeldindskjæring nordover. 
Der, hvor den nævnte granitiske kile mod nord afsluttes 
i det egentlige granitfelt, breder dette sig ud med en anseelig 
brede ira vest mod øst og bygger herfra i et sammenhæn- 
gende felt den største del af kjøldraget i strøget fra Lerfjord 
nordover til Hellemobotten og herfra videre over til Grund- 
fjord og Mandtjord i Tysfjord. Mod øst skyder granitfeltet 
frem indtil rigsgrændsen eller henimod samme og mod vest 
