Vestfjorden og Salten. 417 
ved fjordens vestlige side — noget udenfor Musken og Musk- 
tinderne. Her vil graniten findes aflest af den tidligere 
nævnte glimmerskiferafdeling. Den granitiske bergart viser 
sig i regelen her som en stribet afændring. Stribningen 
eller foliationen stryger her n.—o. med stejlt østligt fald. 
Paa sine steder treder bergarten frem under en udpræget 
lagdeling, og ogsaa denne viser en nord-sydlig strøgretning 
. med stejlt sstligt fald, altsaa ganske i overensstemmelse med 
stribningen. 
Bergarten minder her mere om den efter kyststrøgene 
saa vidt udbredte gneisgranit end om den mere typisk ud- 
pregede kjølgranit, hvorvel der paa den anden side ogsaa 
her paa enkelte steder kan være at paavise afændringer, 
der petrografisk ganske kan være at sammenstille med gra- 
niten om Ankilvandene. 
Fig. 19. Profil langs den østlige side af Hellemofjorden 
østover til rigsgrændsen. 
a. Gneisgranit. 
b. Lagrækker af glimmerskifer med mægtige indlejninger 
af krystallinisk kalksten tildels ogsaa med indlejninger 
af kvarts. Strøg n. 30 å 40° o., fald 60° o. 
c. Ved Norddalen afløses skiferafdelingen af granit, der 
herfra uden afbrydelse fortsætter mod øst ligetil rigs- 
grændsen. Fra bunden af Hellemofjorden stiger det 
granitiske fjeld op i stejle styrtninger, og over disse 
naar man snart op til vide af lavere aasdrag gjennem- 
satte hejfjeldsinarker, der herfra brede sig frem uord- 
over langs grændsestrøgene mod Sverige. Det er til 
disse højfjeldsmarker at Grundfjordens og Mandfjordens 
korte dalløb fører frem. Ved rigsgrændsen, som her 
ligger i en højde af omkring 1800' (580 m.): og lige i 
vandskillet -- med afløb fra samme vandbeholder saavel 
vestover til Grundfjord som østover til Lule-træsk og 
Arkiv for Mathematik og Naturv. 11 B. 27 
Trykt den 30te Juli 1886, 
