Vestfjorden og Salten, 421 
virkelige forhold. Skiferens strggretning falder saaledes ogsaa 
her sammen med granitfeltets graendselinje. 
De ovennævnte lagrekker (b) med sine kulstofholdige 
skifere kunde maaske vere at henføre til Balsfjordens skifer- 
gruppe, og Skulde i saa tilfælde her danne det underliggende, 
glimmerskiferen til begge sider derimod det overliggende, 
omtrent saaledes som paa profilet angivet gjennem de punk- 
terede kurvelinjer. 
Søger man fra top nordover efter det sagte skraanende af- 
hæld, saa vil man derunder overskride paa hinanden følgende 
lagrækker fra det hængende til det liggende, byggede af 
glimmerskifer med hyppige indlejninger af kalksten. Faldet 
regelmæssigt sydligt, men mindre stejlt end tilfældet er efter 
de lavere liggende niveauer. 
Opover top af klubben — en lav aasryg mellem Nord- 
botn og Bugten fandtes bænke af en fin blaalighvid klæ- 
bersten. 
Ved at kaste et blik paa kartet, vil man bemærke at 
lagstillingen inden de her optrædende afdelinger af glimmer- 
skifergruppen ikke alene langs efter granitfeltet fra Ankil- 
vandene nordover mod Hellemofjord men ogsaa efter det 
nordenfor Hellemofjorden frembrydende granitiske parti overalt 
regelmæssig bøjer sig efter granitfeltets grendselinje mod 
vest og nord. Skiferen viser derunder en stadig stejl fald- 
vinkel med indskyden dels mod grændsen dels fra samme. 
Dette saa stærkt fremtrædende forhold synes med megen 
bestemthed at skulle pege hen paa, at granitafdelingerne fra 
Ankilvandene nord over til granitafdelingens afslutning straks 
søndenfor Tysfjordens snefjeld danne dele af et oprindeligt 
sammenhørende hele, om det ogsaa i petrografisk henseende 
kan være at udsondre i forskjellige mer eller mindre særligt 
udprægede underafdelinger. 
Fra nordsiden af den lille Fugfjord, noget nordenfor 
Ulfø, optræder igjen en gneis eller gneis-granitisk afdeling, 
