492 Karl Pettersen. 
der herfra breder sig frem langs begge sider af Stedfjord og 
videre ud efter det lange, vildt sønderrevne fjeldparti, der 
bygger halvøen mellem Stedfjord og Efjord. Den høje Sted- 
tind, der fra bunden af Stedfjord i stejle utilgjængelige styrt- 
ninger stiger op til en højde af antagelig henimod 4C00' 
(1255 m.), ligger saaledes ind under denne afdeling. Over 
den omkring 1800' (564 m.) høje fjeldryg mellem Stedfjord- 
botn og Efjord fandtes gneis-granitisk sten overalt stikkende 
frem i fast berg. Efter styrtningerne ned mod Efjord saaes 
hyppige brudstykker af haard gneisartet skifer, og derimellem 
navnlig hornblendeskifer. Det lykkedes ikke at paavise 
saadanne skifere i fast fjeld, men alt tydede hen paa at 
hjemstedet for disse skiferbrudstykker maatte være at søge 
lige i nærheden. Rimeligvis maa de være udbredte af gneis- 
artede strata, der her i rigt maal maa veksle med granitartet 
sten. Ved Skarvberg veksler saaledes gneisgraniten — cfr. 
Gea II pag. 293 — under vertikal lagstilling med glimmer- 
skifer og hornblendeskifer. 
Den lille ø Hauk-ø ved Stedfjordens udmunding straks 
søndenfor det nysnævnte Skarvberg er bygget af en graa 
gneis-granit med stribning eller parallelstruktur, fremkaldt 
ved glimmerbladenes gruppering efter strøgretning n. 35° o. 
Ogsaa her findes gneis-graniten i hyppig veksel med gneis- 
artede strata eller rene skiferlag. 
Paa fastlandet tvertoverfor Håukø haard gneisartet sten. 
Hvorvel lagdeling i det hele viste sig lidet fremtrædende, 
var bergarten dog petrografisk snarere at betegne som en 
gneis end som granit. 
Fig. 21. Profil fra det indre af Efjord i nordostlig ret- 
ning over Ballangsfjeldet til Skodvand, 
a. (zneis-granit (gneisartet struktur). 
b. Et 2,5 m. megtigt lag af hornblendeskifer og merk glim- 
merskifer. Stregretning o.-v., fald 30° n. 
