Vestfjorden og Salten. 423 
Den her optrædende glimmerskifer dannes af biotit 
som forherskende til helt eneraadende bestanddel. 
©. Gneis-granit. 
d. Lagdelt, tildels tydlaget gneis (granitisk gneis). 
e. Over gneisen ligger forst kvartsitisk glimmerskifer, der- 
over renere glimmerskifer. 
Glimmerskiferen (e) ligger her over gneisen (a—d) 
ganske i overensstemmelse med forholdet som det fandtes 
etter de højest liggende dele af Tommerviktind ved Hellemo- 
fjorden, af Sisoktind og Pilekoptind ved Ankilvandet. Allerede 
fra underlandet i strøgene om Ballangsfjeldet sees skifer- 
afdelingen efter en skarpt fremtreedende grendselinje at skille 
sig ud fra den underliggende graalighvide gneis. 
Det her omhandlede gneis-granitiske felt i strøgene om 
Efjord er saaledes bygget af vekslende lagrækker af gneis- 
granit, granitisk gneis, typisk preget gneis hist og her i 
veksel med lag af hornblendeskifer og ren glimmerskifer, 
og bærer saaledes et preg, der ganske falder sammen med 
det, der karakteriserer kyststrekningens vidt udbredte gneis- 
granitiske felt. At Efjordfeltet maa vere at indordne under 
kystgraniten er vistnok at sætte som utvivlsomt. Kystens 
gneis-granitiske felt (kystgraniten) skyder ogsaa frem lige i 
nærheden over Tjel-ø og Hinds, hvorfra Efjordfeltet er ad- 
skilt alene gjennem trange sundløb. Ogsaa de ydre form- 
forholde, hvorunder fjeldpartierne stige frem efter Efjord- 
halvøen, bærer ganske et med kyststrøgenes fjeldbygning 
samstemmende preg. Efjordhalvøen er saaledes bygget af 
vildt sønderrevne fjeldpartier, der opad afsluttes i rækker af 
spidse tinder og horn. 
Som tidligere nævnt er Efjordhalvøen orografisk at sam- 
menknytte med det egentlige kjøldrag. Fjeldpartierne om 
Efjordbotn er nemlig umiddelbart tilknyttet kjøldraget ved 
en smal 1800' (564 m.) højt stigende fjeldryg, der skiller 
mellem en fra Norbotn i Lille Tysfjord i nordlig retning 
