444 Karl Pettersen, 
gruppe, dannes bjergarten af mild glinsende lerglimmer- 
skifer og sort lerskifer i veksling med mild kloritisk grønlig 
skifer med udsondringer og nyrer af kvarts og brun kalk- 
spath. Opover højfjeldet er lagenes faldvinkel svag nord- 
vestlig. 
Grændseforholdene mellem dette mildere skiferfelt og 
glimmerskiferafdelingen ved den vestlige ende af Langvandet 
har der ikke været anledning til nærmere at undersøge. 
Glimmerskiferen viser her en stejl østlig indskyden. For 
det tilfælde denne lagstilling skulde fortsætte paa samme 
maade østover ligetil det punkt, hvor den mildere skifer- 
afdeling tager sin begyndelse, maatte denne sidste med den * 
inden samme raadende svævende lagstilling naturligvis staa 
i et overlejningsforhold til glimmerskiferen. Der er imidlertid 
forskjellige omstændigheder, som synes at skulle gjøre det 
lidet rimeligt at saa kan være tilfældet. Petrografisk staar 
afdelingen efter de østre partier af Langvandet Balsfjord- 
skiferne nær, og navnlig er dette tilfældet opover hajfjeld- 
partierne i strøgene om Lommijavre i den grad, at man 
allerede paa forhaand vil finde sig draget til at sammenstille 
dem med disse. Dernæst viser det sig, at disse lagrækker 
op efter de fra højfjeldet lige ved rigsgrændsen opstigende 
fjeldhøjder overlejes af lagrækker af glimmerskifer, der aaben- 
bart er at indordne under Tromsø glimmerskifergruppe. 
Fjeldhøjen Lairo, dor stiger op ved Lommijavres sydostlige 
hjørne lige ved rigsgrændsen, og paa hvis 3000' (941 m.) 
høje top grændserøs 239 er opført, er i henhold til Svenonius*) 
bygget af glimmerskifer i veksling med kulstofholdige skifere, 
strøg n. 45° o, fald 45° v. Muligt at man her endnu har 
for sig lagrækker, der kan være at indordne under samme 
gruppe som afdelingen ved Lommijavre. Derimod bygges 
fjeldgrunden ved den nordenfor liggende grændserøs 240, 
1) »Bidrag til Norrbottens: geologi pag. 51. 
