Vestfjorden og Salten. 449 
skifer, her i umiddelbar overlejningsforhold til kjelgraniten. 
Skiferens stregretning er her fremdeles omkring nord-sydlig, 
faldvinkelen østlig men meget svagere end inden glimmer- 
skiferzonen langs efter kjelgranitens vestgrendse. Skiferen 
op efter højfjeldet ved rigsgrændsen er tildels sandstensartet 
preget. Da der endvidere her ikke har veret paavist ind- 
lejninger af den for glimmerskifergruppen saa betegnende 
kalksten, lader det sig for tiden ikke gjøre med bestemthed 
at udtale sig om, hvorvidt man i virkeligheden har for sig 
- et led tilhørende den kalkstensførende glimmerskifergruppe 
eller lagrekker tilhørende en yngre gruppe — og i saa til- 
fælde nærmest Tørnebohms Køli-gruppe. 
Da forholdene her imidlertid ere temmelig analoge med 
de, der træde frem efter højfjeldspartierne mellem Pilekop- 
tind og Norddalen i Vattenbygden, og højfjeldskiferne paa 
sidstnævnte sted fandtes at tilhøre den kalkstensførende 
glimmerskifer langs efter Norddalen, er der vistnok al grund 
til at forudsætte at ogsaa den her omhandlede skiferafdeling 
maa være at indordne under Tromsø glimmerskifer-gruppe. 
I saa tilfælde maa glimmerskiferafdelingen oppe ved rigs- 
grindsen oprindelig have været sammenknyttet med den mel- 
lem kystgraniten og kjølgraniten indeklemte skiferzone, der 
fra Hellemofjorden skjær sig nordover til Grundfjord. I de 
regelmæssigt paa hinanden følgende konkordant stillede lag- 
rækker her skjules der vistnok inversioner. 
Hvad lejningsforholdene angaar er glimmerskifergruppens 
lagrækker aabenbart stærkt paavirkede efter grændsestrøgene 
mod kjølgraniten, idet de ikke alene temmelig regelmæssig 
Dbøje sig efter denne, men ogsaa her i regelen vise sig 
 stærkest forrykkede. Tegn til saadanne kontaktmetamor- 
foser, der kunde pege hen paa at kjølgraniten som eruptiv 
havde gjennembrudt skifergruppens lagrækker, har der imid- 
lertid intetsteds været anledning til at spore. Glimmerskifer- 
gruppen maa derfor antagelig være yngre end a; 
Arkiv for Mathematik og Naturv. 11B. 
Trykt den 7de September 1886. 
