450 Karl Pettersen. 
og oprindelig have lagt i direkte overlejningsforhold til denne 
under horisontal lagstilling. 
Foruden til kjelgraniten er glimmerskiferen ligeledes 
paavist i mer eller mindre direkte kontakt med kystgraniten. 
Der er saaledes straks ovenfor fremholdt at glimmerskifer- 
afdelingen mellem Hellemofjorden og Grundfjord ligger i 
overlejning til den vestenforliggende zone af kystgranit. Ved 
Nordfoldlandets vestlige afslutning mod Vestfjorden optreder 
en afdeling af kystgranit, byggende Skotstindens drag, og 
breder sig herfra videre østover til det brede lavtliggende 
Skjelverejde. Fra ejdets østlige side optræder glimmerskifer 
med temmelig stejlt østligt fald — altsaa fald fra graniten. 
Det brede ejde ligger mellem kystgraniten og glimmerskiferen, 
og umiddelbar kontakt er her ikke paavist. Det vil imid- 
lertid heraf være grund til at slutte, at glimmerskiferen lig- 
ger i overlejningsforhold til kystgraniten. At det oprindelige 
forhold antagelig ogsaa maa være dette, skal senere søges 
nærmere paavist. 
Forøvrigt skal bemerkes at glimmerskiferafdelingen straks 
østenfor Skjelverejde saaledes navnlig over Grøntindens top- 
flader — se profilrits pag. 23 — indeslutter tildels under 
hyppig veksling lag af en gneisgranitisk sten, der petrografisk 
øjensynlig tilhører kystgraniten. Disse granitiske lag ligger 
som lejer mellem glimmerskiferens lagrækker. Da kyst- 
graniten — uanseet dens oprindelse — som nævnt maa an- 
tages at være ældre end glimmerskiferen, kunne disse gra- 
nitiske indlejninger her ikke være at betegne som direkte 
eruptive dannelser. Her synes ogsaa ganske at mangle saa- 
danne kontaktfænomener, som skulde vidne for en saadan 
dannelse. Skulde de imidlertid udenfra være tilført glimmer- 
skiferen efter dennes afsætning, saa maa det være skeet der- 
ved, at de nedenfra er presset ind mellem glimmerskiferen, - 
efterat dennes lagrækker delvis allerede vare foldede og 
oprejste. Men muligt kunde det vistnok ogsaa være, at 
