452 Karl Pettersen. 
ning op til bunden af Mandfjord, sidefjord til Tysfjord. Ved 
Ankilvandene skyder graniten sig frem som en smal mod syd 
afsluttende kile, der imidlertid nordefter snart gaar over i et 
bredt felt, der — enkelte indskydende skiferzoner fraregnede — 
paa det nermeste bygger den hele fjeldgrund fra kjeldragets 
vestlige afhæng indover til rigsgrændsen. Dette felt har saa- 
ledes en længde af 70 à 80 kilom. med en gjennemsnitlig 
brede af omkring 30 kilom. og indtager et fladeindhold, 
der udgjer noget over en fjerdedel af hele det i denne. 
afhandling omhandlede omraade af Salten. 
Petrografisk optræder kjølgraniten efter de forskjellige 
streg under forskjellige mer eller mindre afvigende afæn- 
dringer. Mest ejendommelig preget viser den sig efter den 
granitiske kile i strøgene om Ankilvandene. Den viser her 
en stærkt fremtrædende hvid grundfarve og er sammensat 
af en temmelig ren-hvid orthoklas og gjennemsigtig kvarts 1 
middelskornig forbindelse, med tilknytning af biotit, oftest 
samlet i flag og saaledes enten stribevis eller mere uregel- 
mæssigt fordelt om i grundmassen. Lignende afændringer 
kunne ogsaa findes stikkende frem paa andre punkter langs 
etter granitfeltet, i regelen dog altid knyttet til randpartierne 
langs feltets vestgrændse. Indefter højfjeldspartierne afløses 
Ankilvandenes bergart af en mere graalig undertiden rødlig 
afændring. 
I den granitiske afdeling efter Horndalsejdet ned mod 
Morkesvikfjord optræder oftere hornblende i glimmerens sted. 
Renere syenitartede afændringer ere her ikke paaviste, men 
usandsynligt er det dog ikke at saadanne her kunne fore- 
komme. 
Bergarten træder kuns sjeldnere frem med renere gra- 
nitisk struktur. Iregelen er der at paavise en bestemt frem- 
tredende parallelstruktur. Efter højfjeldsstrøgene indenfor 
- Lerfjordbotten gaar den ikke saa sjelden over til eller veksler 
med rent gneisartede strata. I strøget mellem Makejdet og 
