Vestfjorden og Salten. 453 
Sagelvdal træder bergarten frem som en endog rent udpræget 
gneis, hvis lagrekker her indeslutter hyppige indtil 0,3 m. 
mægtige kvartslejer. 
Tildels renere granitisk preget kan bergarten trede frem 
inden granitafdelingen østenfor Grundfjordbotten. Ogsaa her 
er der imidlertid at paavise lignende gneisartede afændrings- 
former som de, der saa hyppigen træde frem inden de son- 
denfor liggende afdelinger. 
Hvad strukturforholdene angaa, saa treder kjelgraniten 
i det store taget frem som et mellemled mellem kystgraniten 
med sit stærke gneisartede preg og indlandsgraniten, saa- 
ledes som den med sit mere typiske granitpreg skyder frem 
efter grændsestrøgene mellem Tromsø amt og svensk Lap- 
mark. Den ligeer dog i saa henseende kystgraniten adskillig 
nærmere end indlandsgraniten. I rummet ligger ogsaa kjøl- 
graniten gjennem vide mellemliggende strækninger saaledes 
udskilt fra indlandsgraniten, at der kuns synes at skulle være 
liden sandsynlighed for at en nærmere sammenstillen her 
kunde findes berettiget. Anderledes er forholdet i saa hen- 
seende ligeovenfor kystgraniten. Op imod strøgene om Tys- 
fjorden bøjes kjølgraniten og den utvivlsomme kystgranit 
ner ind imod hinanden, og om end umiddelbart sammenstød 
ikke er paavist, udskilles de her alene ved smale zoner af 
mellemliggende skiferdannelser. Men navnlig i grændse- 
strøgene her træder den granitiske bergart paa begge sider 
med hensyn til struktur- og petrografiske forholde saaledes 
frem, at meget allerede paa forhaand synes at pege hen paa 
en nær genetisk tilknytning 
Kjølgraniten stiger langs sin vestgrændse fra Ankilvan- 
dene nordover til Hellemobotten hyppigst op i nøgne og 
stejle fjeldvægge. Langs vestranden og de herfra indskydende 
dalfører skyder graniten ofte op i enkeltvis liggende tildels 
ejendommelig formede toppe, paa sine steder ogsaa i mere 
samlede grupper af høje og spidse tinder. Mellem de første 
