454 Karl Pettersen. 
kan særlig nævnes Sisoktind ved Ankil-vandet og Ragat i 
Sagelvdalen. Mellem de sidsto er navnlig at fremhæve strø- 
gene langs den nordre side af Gierdalselven, hvor der rejser 
sig et vildt sønderrevet fjeldparti med en række af toppe og 
tinder med højder af opimod 4000’ (1255 m.). De egentlige 
højfjeldspartier afsluttes derimod hyppigst som vide bølge- 
formige højflader, gjennemsatte af lavere aasdrag og rygge 
eller mere mildt formede koller. 
e. Kyst-graniten 
optræder i forskjellige ved fjordløbene udskilte afdelinger 
langs efter Saltens vestlige mod Vestfjorden liggende strøg. 
Hammerø-landet er fra yderste spidse ud imod Vestfjorden 
indover til Dragejdet og herfra videre indefter til det ytre 
afhæng mod Lerviktindernes og Musktindernes drag bygget af 
en granitisk eller gneisgranitisk bergart. Fra den før om- 
handlede kjølgranit er denne afdeling udskilt ved en glim- 
merskiferzone, der fra Sagelvdalens nederste vand fører over 
til Musken ved Hellemofjorden, og derunder skyder sig frem 
over Lerviks- og Musktinderne, der helt ere byggede af glim- 
merskifer. Den granitiske bergart inden den her optrædende 
afdeling kan vise sig i hej grad varierende. Medens den 
langs efter skraaningerne mod Hellemofjord viser sig ud- 
præget lagdelt, optræder den derimod efter lavlandspartierne 
om Dragejdet med mere udpræget granitartet struktur og 
indeslutter her tillige afændringer, der petrografisk nærmer 
sig Ankil-graniten. Fra den nordre side af Dragejdet ud 
mod Hammers-landets afslutning mod Vestfjorden antager 
bergarten efterhaanden et med kyst-graniten mere samstem- 
mende præg, og ude mod halvøens afslutning vil man ikke 
længere finde sig i tvivl om, at man jo har for sig det samme 
gneisgranitiske felt, der med sine forskjellige afændringer 
bygger kyststrøgenes ørække fra Lofotens sydende nordover 
