Vestfjorden og Salten. 461 
delig som saadant have bredt sig sammenhengende udover 
det hele omraade. Dette underlag overdækkedes senere med 
mægtige lagrækker af yngre sedimentære dannelser. Der er 
imidlertid forskjellfge omstændigheder, der synes at skulle 
pege hen paa, at saadanne yngre dannelser ikke kan have 
bredt sig ud over hele det vidtstrakte gneis-granitiske underlag, 
men at derimod forskjellige partier af samme altid maa have 
_ været fri for saadanne yngre bedækninger. Lofotøernes gneis- 
granit har saaledes vistnok altid paa det nærmeste manglet 
overdækninger af de nævnte sedimentære bygningsled og 
det samme gjælder ogsaa store partier af Saltens gneiszone 
- samt af flerheden af de forskjellige gneis-granitiske afdelinger, 
der her skyder sig frem vestenfor det egentlige kjøldrag. 
Hvad kjølgraniten angaar, saa har denne maaske ogsaa 
delvis altid været udækket, mens der dog paa den anden 
side kan være grund til at forudsætte at glimmerskifergrup- 
pens lagrækker her efter en forholdsvis stor maalestok har 
bredt sig udover kjølgranitens overflade. I henhold hertil 
maa det gneis-granitiske oprindelig horizontalt aflejede un- 
derlag allerede, forinden afsætningen af yngre sedimentære 
dannelser var paabegyndt efter nogen større maalestok, have 
været udsat for indvirkning af forrykkende kræfter, hvor- 
under der inden dettes omraade kan være dannet forskjellige 
større og mindre indsænkninger, langs hvilke gneis eller 
gneis-graniten har skudt sig op i højere randpartier. Disse 
muldeformige dannelser ere da senere mere eller mindre 
blevne udfyldte med lagrækker tilhørende Balsfjordgruppen, 
og senere med lagrækker tilhørende Tromsø glimmerskifer- 
gruppe. Materialet til disse aflejninger maa i det væsentlige 
være udgaaet fra den ældre gneis og gneis-granitiske under- 
granit. Ser man hen til megtigheden af disse her afsatte 
… lagrækker og end mere til den samlede mægtighed af de til 
disse afdelinger hørende kalkstenslag, saa vil dette kunne 
