464 Karl Pettersen. 
af disse hovedretninger, og det samme gjelder ogsaa den 
anseelige i nord-sydlig retning indskydende Tysfjord. 
Af de nævnte to hovedretninger falder den nordostlige 
sammen med kystlinjen langs Vestfjorden og er utvivlsomt 
knyttet til denne linje paa samme maade som foldningslinjerne 
langs efter Bodølandet, Stavneslandet og Nordfoldlandet. De 
ligge ogsaa i regelen indskaarne efter strøgretningen som 
den er raadende for lagstillingen inden de tilstødende byg- 
ningsgrupper. Under denne hovedretning kan endvidere 
vere at legge de forskjellige ejdefar, der dels udskiller kjel- 
draget fra de vestenfor liggende halvøer og dels: transversalt 
gjennemskjer disse. 
Den sydostlige hovedretning staar derimod lodret paa 
kystlinjen mod Vestfjorden. Hvorvidt den genetisk staar i. 
noget afhængighedsforhold til Vestfjorden, lader sig ikke her 
besvare med større sikkerhed. I ethvert tilfelde træder for- 
holdet i saa henseende her ikke saa utvivlsomt frem, som 
tilfældet er for den nordostlige hovedretnings vedkommende. 
Samtidig skal bemærkes, at der ved siden af de nævnte 
to hovedretninger kan være at paavise forskjellige andre 
fjordindskjæringer, hvis retningsløb ingenlunde lader sig ind- 
ordne under nogen af de to hovedretninger. Saadanne ind- 
tager imidlertid i landskabernes orografiske bygning i regelen 
kuns en helt underordnet plads, og maaske kunde det være 
at forudsætte, at disse smaafjorde nærmest vare at betegne 
som senere erosionsdannelser. 
Den inden skiferafdelingerne raadende lagstilling med de 
til samme knyttede foldninger og indskjæringer pege med 
al bestemthed hen paa et vist afhængighedsforhold til Vest- 
fjorden. ‚Forinden dette nærmere kan blive omhandlet, vil 
det være nødvendigt først at fæste sig lidt nærmere ved for- 
holdene efter Vestfjordbækkenet. 
Vestfjorden skjær sig ind mellem Lofotøerne og Salten. 
Fra dens ytre udmunding’ i strøget mellem Røst- og Salten- 
