470 Karl Pettersen. 
for at isstrommen kunde have bredt sig udover et videre 
felt, hvorunder dens eroderende virksomhed aabenbart maatte 
have delt sig over en videre flade, og i det hele saaledes lokalt 
vere bleven svækket. Hertil kommer endvidere den omstæn- 
dighed at disse kjedelformige fordybninger her ere udspændte 
efter en ret linje. Disse kunne vistnok ligge i retningslobet 
for den forudsatte isstrøm. At flere saadanne dybt indskaarne 
kjedler optræde i en fortløbende rekke efter en længde af 
ikke mer end 15 kilom., lader sig imidlertid neppe bringe 
ind under en forudsetning om, at de kunne vere at henfgre 
til en og samme isstrøm. Og dette maa antagelig gjelde 
i lige grad, hvad enten disse bekkener ere at opfatte som 
udgravede i fast berg eller afsatte i lost materiale. Der er 
saaledes vistnok kuns liden rimelighed for at disse kjedler 
kunne lade sig henføre til em fra Ofoten udgaaende isstrøm. 
Heller ikke synes der ved at se hen til de orografiske 
bygningsforholde efter disse strøg at skulle være nogen sand- 
synlighed for at de omhandlede kjedler skulde være at hen- 
føre til andre særskilte isstramme, der i saa tilfælde nødven- 
digvis maatte have skudt sig ud i nord-sydlig retning fra 
Hindøen. Disse kjedler ligge nemlig i det hele ikke saaledes 
i løbet for de forskjellige fjorde, der herfra skjær sig ind 
efter Hindøen. Om ogsaa den vestligst liggende saaledes 
kunde være at sætte i forbindelse med en fra Øksfjorden 
udskydende isstrøm, lade de to andre sig derimod ikke bringe 
ind under tilsvarende isstrømme. Men at de samtlige maa 
være dannede under helt ensartede forholde er der vistnok 
al grund til at forudsætte. 
Ogsaa for de kjedelformige indsænkninger langs efter 
fjordens østlige side er lignende hensyn at gjøre gjeldende. 
Flerheden af disse ligger saaledes til at de ingenlunde lade 
sig bringe i noget tilknytningsforhold til fra Salten udsky- 
dende isstrømme. Hertil kommer endvidere at disse bæk- 
kener i strøget fra Tysfjorden sydover mod Nordfolden i 
