Vestfjorden og Salten. 471 
regelen vise en bestemt fremtrædende længderetning, og at 
længdeaksen herunder spender sig frem ligelsbende med 
kystlinjen — altsaa under en retning fra no. mod sv. Skulde 
disse bækkener have været glaciale erosionsdannelser og som 
saadanne nødvendigvis at henføre til fra Salten udskydende 
isstrømme, saa maatte en mere fremtredende lengderetning 
for disse kjedelformige bækkener utvivlsomt have faldt sam- 
men med retningsløbet for de fra Salten udglidende isstrømme 
og altsaa i dette tilfælde have spændt sig frem i retning fra 
sydost mod nordvest. 
At disse kjedelformige bækkener ikke kunne være af 
glacial oprindelse maa saaledes være at forudsette. Men 
i saa tilfælde maa de være at opfatte som indsænknings- 
bækkener. 
At forholdet er dette synes yderligere at skulle bestyrkes, 
naar man ser hen til de mange smaa men forholdsvis dybt 
indskaarne kjedler, som træde frem indenfor skjærgaards- 
omraadet i strøgene nordenom Landegode. Da de ligge ind 
imellem skjærgaardens af fast berg byggede holmer og skjær, 
maa de nødvendigvis være indskaarne i fast berg og derimod 
ikke afsatte i løst materiale. De kunne saaledes ikke være 
dannede ved udvaskningsprocesser inden foreliggende masser 
af løst erosionsmateriale. At samtlige her omhandlede kjedel- 
formige bækkener maa være dannede ad samme vej, er der 
vistnok — som allerede ovenfor antydet — al grund til at 
forudsætte. De maa saaledes samtlige være indskaarne i 
fast fjeld. Men i fast fjeld indskaarne bækkener, der ikke 
lade sig føre tilbage til eroderende kræfter, maa nødvendigvis 
være dislocationsdannelser, 
Men ifald en saadan slntning skal findes berettiget lige- 
ovenfor spørgsmaalet om disse rækkevis optrædende kjedel- 
formige dannelsers oprindelse, saa vil her utvivlsomt ligge 
et afgjørende bidrag til besvarelsen af Vestfjordens dannelse 
i det hele. Da der her som det synes foreligger aabenbare 
