Vestfjorden og Salten. 477 
retning. En lignende dannelsesmaade vilde da ligeledes blive 
at gjere gjeldende for de i sydnordlig retning indskydende 
fjorde paa Vest- og Øst-Vaag-ø i Lofoten ligesom ogsaa for 
de bredere i samme retning liggende sund, der adskiller 
Lofot-øerne indbyrdes. At havsjøens brydninger navnlig her 
kan have øvet en forholdsvis ganske væsentlig indflydelse tør 
der vistnok — som paa et andet sted nærmere udviklet') — 
være adskillig sandsynlighed for. 
At erosionen efter en storartet maalestok har arbejdet. 
for fjorddannelsen efter Salten-strøgene derfor foreligger der 
forskjellige som det synes temmelig bestemte vidnesbyrd. 
Lagstillingen inden de skiferatdelinger, der bygge fjeldgrunden 
langs de transversale fjordløb, viser en strøgretning, der 
regelmæssig peger omkring lodret paa fjordens længderetning. 
De transversale fjorde gjennemskjær saaledes lagrækkerne 
efter en paa den her raadende strøgretning lodret vinkel. 
Dette er saaledes tilfældet efter Sørfolden og Mørkesvik- 
fjorden. End skarpere træder dette frem efter Hellemofjorden, 
hvis indre del ligeledes som en transversal fjord skjær sig 
ind i sydostlig retning. Som før omhandlet optræder her en 
zone af glimmerskifer, der skyder sig frem til begge sider 
af fjorden — paa den ene side sydover mod Sagfjorddal, 
paa den anden side nordover mod Grundfjord. Lagstillingen 
inden disse skiferafdelinger viser en omkring nord-sydlig 
strøgretning med temmelig stejlt østligt fald. Afdelingen fra 
den nordre side af fjorden ligger her indeklemt mellem en 
vestenfor liggende smalere zone af kystgranit og en østenfor 
liggende afdeling af kjølgranit. Skiferzonen indeslutter her 
tildels mægtige indlejninger af krystallinisk kalksten. 
Idet disse til glimmerskiferzonen knyttede kalkstens- 
indlejninger ere at gjenfinde paa begge sider af fjorden, det 
ene i det andets forlængelse, er det aabenbart at de to ved 
1) »Lofoten og Vesteraalenc. Arch. for Math. og Naturv. Kr.ania 1880. 
