488 Karl Pettersen. 
afdelingen (f), der overdekker kjelgraniten efter højfjelds- 
strøgene ved rigsgrændsen, og ligeledes efter den granitiske 
kiles østrand i strøget om Ankilvandene, og hvis lagstilling 
her viser østligt og forholdsvis svagt fald, er antagelig senere 
udskilt fra skiferafdelingen (e). I sammenheng med denne 
har den oprindelig overdækket kjølgranitens felt efter hele 
dets brede. Om udskillelsen mellem (d) og (e) er fremgaaet 
gjennem indsænkning langs efter granitieltets vestrand eller 
gjennem opstuvning af kjølgraniten skal her ikke kunne 
afgjøres, maaske har saavel senkning som opstuvning her 
været samtidig medvirkende. 
Om det end, som tidligere fremholdt, kan være at forud- 
sætte, at den gneis-granitiske undergrund allerede forinden 
glimmerskiferens afsætning har været underkastet en foldnings- 
proces, vii det dog med bestemthed kunne sluttes, at stratifika- 
tionsforholdene, som de her træde frem i det hele og store, 
maa være udgaaede af samtidig virkende kræfter. De, der 
saaledes have virket forrykkende og foldende ligeovenfor 
glimmerskiferafdelingerne, maa samtig have virket paa samme 
maade ligeovenfor den gneis-granitiske undergrund. Sam- 
tidig som denne gjennem trykkræfterne efter de dybere lig- 
gende niveauer zonevis er bleven stuet op til højere niveauer, 
er her fremkaldt forrykkelser og foldninger inden gneisens 
og gneisgrændsens lagrækker, der svare til de, der præge 
glimmerskiferafdelingerne. Mens foldningerne inden de sidste 
er fremkaldt ved forrykkelserne efter den gneis-granitiske 
undergrund, er det paa den anden side klart, at de mægtige 
yngre aflejninger af glimmerskiferen omvendt maa have virket 
tilbage paa den undergrund, der saaledes har stuet sig op, 
og efter forholdenes medfør øvet en mer eller mindre bestem- 
mende indflydelse ligeovenfor bygningsforholdene her. 
Da glimmerskiferens lagstilling langs efter kjelgranitens 
vestlige og nordlige side regelmæssig bøjer sig efter granit- 
feltets grændselinjer — med fald dels ind under graniten 
