Vestfjorden og Salten. 489 
dels fra samme, men altid i stejl lagstilling -— har skifer- 
afdelingernes lagrekker her altsaa veret udsat for et maximum 
af modtryk. Lejningsforholdene efter glimmerskiferafdelingen 
langs kjølgranitens østlige side synes ogsaa at skulle vidne 
for, at det sidetryk der fra vest — fremkaldt ved Vestfjordens. 
indsænkning, — har forplantet sig fra vest mod øst, ikke 
efter nogen synderlig maalestok kan have virket gjennem 
kjølgranitens masse østover. Til en bestemtere besvarelse af 
dette spørgsmaal vil der imidlertid udkræves mere omfattende 
undersøgelser, langs efter højfjeldstrakterne paa svensk side, 
end de, der nu foreligge. 
Som det vil sees hviler den her leverede fremstilling af 
bergdannelsen for en stor del paa den forudsætning, at 
gneisen og gneis-graniten danner den mere oprindelige lauren- 
tiske undergrund, den kalkstensførende glimmerskifer derimod 
en meget yngre fra gneisen helt udskilt gruppe. Saaledes 
som bygningsforholdene i henhold til den her leverede frem- 
stilling træde frem efter Salten, synes ogsaa tilfældet nærmest 
at maatte være dette. Inden kyststrøgene træder imidlertid 
gneisen og gneis-graniten paa den ene og glimmerskiferen 
paa den anden paa sine steder frem i en saadan indbyrdes 
tilknytning, at sagen her nok synes at kunne stille sig ad- 
skillig tvivlsom. Da stærke forrykkelser efter den faste 
fjeldgrund her aabenbart har fundet sted, kunde der paa 
forhaand vistnok være grund til at forudsætte, at de abnorme 
vekslinger mellem gneisen ox glimmerskiferen, som oftere 
vil findes trædende frem langs effer kyststrøgene, kan være 
at henføre til saadanne forrykkelser, hvorvel det for enkelte 
steders vedkommende vil kunne findes vanskeligt at god- 
kjende en saadan forklaring. Da der senere forhaabentlig 
vil blive anledning til at underkaste disse forholde en mere 
