Nye Bidrag til Kundskab om Middelhavets Invertebratfauna. 23 
Det midterste Halevedhæng (Fig. 6) er meget stort, bety- 
deligt længere end sidste Bagkropssegment med Siderandene 
dannende en zirlig først concav dernæst jevnt convex Beining og 
besat med et stort Antal (omtrent 52) tæt sammentrængte Torner. 
Enden af Vedhænget er som hos foregaaende Art indskaaret og 
Insnittets Dybde er omtrent den samme som hos hin; derimod er 
dets Form temmelig forskjellig. Bunden af Indsnittet er nemlig 
ikke vinkelformig, men afrundet, og de det begrændsende tan- 
dede Kanter ere tydeligt convexe. Heraf følger igjen, at de 
ved Indsnittet fremkomne 2 Endelober vise sig noget udad- 
bøide; af de laterale Torner høre de 6 bageste paa hver Side 
til disse Lober foruden den noget større Endetorn. 
De ydre Halevedhæng (Fig. 5) have den indre Plade tyde- 
ligt kortere end det midterste Halevedhæng, skjøndt den i sin 
naturlige Forbindelse rager ubetydeligt udenfor samme. Den er 
stærkt opsvulmet ved Basis og indeholder en usædvanlig stor 
Otolith. Langs den indre Rand findes under Randbersterne et 
stort Antal tæt sammentrængte korte Torner, hvoraf dog de 5 
ere noget længere; den bageste staar i nogen Afstand fra de 
øvrige nær Spidsen af Pladen. Den ydre Plade er omtrent !/a 
længere end den indre og af en særdeles smal lineær Form. 
Hannen har de øvre Antenners Skaft (Fig. 7) som sæd- 
vanligt stærkere bygget end hos Hunnen; det kostformige 
Appendix under Svøbernes Basis er særdeles stort, næsten af 
'hele Skaftets Længde og med en tydeligt markeret Afsats foran 
Midten; de fine Haarbørster ere fæstede til et zigzagformigt 
beiet Baand, som 1 den bageste Del er dobbelt. De 2 Par 
omformede Bagkropslemmer (Fig. 9, 10) ere næsten fuldkommen 
af samme Bygning som hos foregaaende Art. 
Legemet er temmelig gjennemsigtigt med kun lidet udviklet 
Pigmentering. Man bemærker (se Tab. 3) paa Bagkropssegmen- 
ternes Rygflade de sædvanlige Pigmentstjerner og desuden paa 
Siderne af de fleste en temmelig stærkt forgrenet Pigment- 
