26 G. O. Sars. 
hvoraf det Iste ligesom hos M. Helleri er meget kort og op- 
svulmet med talrige stive divergerende Børster. Fndekloen er 
tydeligt udviklet paa samtlige Fodpar. 
Det midterste Halevedhæng (Fig. 5) er omtrent af samme 
Længde som sidste Bagkropssegment, bredest ved Basis og 
hurtigt afsmalnende mod Enden, med Siderandene kun lidet 
bugtede eller næsten rette samt bevæbnede paa hver Side med 
omkring 16 korte Torner; af disse ere ialmindelighed de 4 eller 
5 forreste ved et længere Mellemrum skilte fra de øvrige. 
Enden af Vedhænget er i Midten indskaaret eller gaar ud 1 2 
tilspidsede Lapper. Indsnittet er temmelig dybt, indtagende 
næsten 4/4 af Vedhængets Længde, i Bunden smalt afrundet og 
med Sidekanterne næsten rette og som sædvanligt tæt saug- 
"takkede. Af de laterale Torner strække paa hver Side 3 eller 
4 sig bagenfor Bunden af Indsnittet, og Spidsen af hver af 
Endeloberne er som sædvanlig bevæbnet med en noget større 
lige bagudrettet Torn. 
De ydre Halevedhæng (Fig. 6) have den indre Plade om- 
trent af det midterste Halevedhængs Længde og af stumpt 
lancetdannet Form. Otolithen er usædvanlig liden og af cirkel- 
rund Form. Den indre Rand af denne Plade er under Rand- 
børsterne bevæbnet med omtrent 22 ulige store Torner, hvoraf 
de 2 bageste ved et større Mellemrum ere fjernede fra de 
øvrige og fæstede nær Spidsen af Pladen. Den ydre Plade er 
kun lidet (omtrent */s) længere end den indre og af lineær 
Form med stumpt tilrundet Spids. 
Hannen har de øvre Antenners Skaft (Fig. 7) særdeles 
tykt, og det kostformige Appendix er af mere end hele Skaftets 
Længde med en særdeles skarpt markeret Afsats i den indre 
Kant. De 2 omformede Par Bagkropslemmer (Fig. 10, 11) 
skille sig kun lidet i sin Bygning fra samme hos de 2 fore- 
gaaende Arter; men det 4de Par er forholdsvis kortere, idet det 
ikke rækker til Spidsen af det midterste Halevedhæng. (se Fig. 9). 
