94 | G. ©. Sars. 
dendritiske Pigmentforgreninger pryde dette ligesom de følgende 
Par Blade. 
Bagkropslemmerne (Fig. 12—13) ere af samme enkle og 
rudimentære Udseende som hos de øvrige Mysidehunner. De 
langs den nedre Flade fæstede Fjærbørster ere lidet udviklede 
og faa i Antal; derimod findes i Kanterne et temmeligt betyde- 
ligt Antal fine Hørebørster. 
Det midterste Halevedheng (Fig 14) er af en meget smal 
lancetdannet Form, betydeligt længere end sidste Bagkropsseg- 
ment og mere end 3 Gange saa langt som bredt. Enden er 
stumpt tilspidset og (se Fig. 15) bevæbnet med 2 stærke Torner, 
mellem hvilke der i Midten staa 3 meget smaa, ved Roden med 
hinanden forbundne, omtrent ligestore Torner samt 2 tynde 3 
Gange længere Børster. Sidekanterne ere bevæbnede med et 
stort Antal Torner, som mod Enden blive af meget ulige 
Længde, idet 2—3 mindre Torner temmelig regelmæssigt afvexle 
med en enkelt betydelig større Torn. De 3—4 forreste Side- 
torner ere omtrent af ens Størrelse og ved et længere nøgent 
Mellemrum skilte fra de øvrige. 
De ydre Halevedheng (Fig. 16) have den mdre Plade om- 
trent af samme Længde som det midterste Halevedhæng samt 
af en meget smal lancetdannet Form, med Basis kun lidet op- 
svulmet, uagtet Otolithen er temmelig stor. Dens indre Rand’ 
er under Randbørsterne 1 sin hele Længde bevæbnet mod ulige- 
store Torner, der idethele tiltage i Længde mod Spidsen. Den 
ydre Plade er af en meget characteristisk Form. Den er noget, 
skjøndt ikke meget længere end den indre og udvides ganske 
jevnt indtil den bageste Fjerdedel af sin Længde, hvor en meget 
tydelig Tværsutur antyder en Deling, af Pladen i 2 Segmenter 
ligesom hos de høiere Macrurer. Begrændsningen af disse Seg- 
menter er ligeledes udtrykt ved en skarpt markeret Afsats 1 
den ydre Kant. Den yderste Fjerdepart af Pladen er tungeformig 
og rundt om ligesom hele den indre Rand kantet med lan: 
Fjerberster. Derimod er den ydre Rand foran den omtalte 
