Nye Bidrag til Kundskab om Middelhavets Invertebratfauna. 107 
De øvre Antenners Skaft (Fig. 3) er temmelig stærkt op- 
svulmet i Enden, og den fra Undersiden af sidste Led udgaa- 
ende haarede Lob er særdeles stor. 
Kjønsvedhængene (se Fig. 1) ere forholdsvis meget smaa, 
men forøvrigt i Form og Bevæbning overensstemmende med 
samme hos foregaaende Art. 
Bagkropslemmerne (Fig. 6) skille sig meget væsentligt ved 
den stærke Udvikling af Gjellefortsatsen. Paa 1ste Par (Fig. 
7) er den længere end den rudimentære Stamme af den indre 
Gren og noget indadkrummet med Tendens til Spiralkrumning. 
Paa de 3 følgende Par (Fig. 8) er den tvelappet og begge 
Lappe ere stærkt forlængede og spiralformigt indrullede, den 
indre med næsten en dobbelt Vending. Paa det bageste Par 
(Fig. 9) er denne Fortsats ligeledes tvelappet og den indre Lap 
danner allerede en begyndende Spiraldreining. 
Jeg har af denne Art kun seet 2 Exemplarer, en yngre 
Hun med begyndende Brystposedannelse og en fuldt udviklet 
Han. Hos begge stemmede den characteristiske Form af Qi- 
nene, de nedre Antenners Blad og Fødderne paa det nøieste 
overens. Begge Exemplarer toges 1 den tunesiske Golf ved Go- 
letta. Af Milne Edwards er den først funden ved Frankriges 
Vestkyst. 
Gen. 8. Mysidopsis, G. O. Sars. 
Denne af mig i 1864 opstillede Mysideslægt slutter sig. 
med Hensyn til Munddelenes Bygning nærmest til Slægten 
Siriella, men viser forøvrigt mange væsentlige Afvigelser fra 
denne Slegt. Saaledes er Fødderne her af en helt anden Byg- 
ning og ligne mere samme hos andre Mysider, og navnlig samme 
hos Sl. Leptomysis, idet Tarsen er delt i flere (3) Led og mang- 
ler den eiendommelige Stivhed, som characteriserer denne Del 
hos Siriella, ligesom ogsaa Endekloen er af langt svagere Be- 
skaffenhed og som hos de fleste øvrige Mysider særdeles tynd 
