2 3-5 
Om fjord- og daldannelsen inden det nordlige Norge. 321 
omkring Aalmajalos som mellem Sulitelma-gruppens tildels ved 
brede indseenkninger afskaarne toppe. 
Af de her nævnte gletschere danne Tulpa-jekna og antage- 
lig ogsaa Lina-jekna efter Wahlenberg gletschere af saakaldet an- 
den orden, idet de ikke udfylde nogen dalindsænkning, men der- 
imod udbrede sig over en fjeldhøjdes jevne og fri side. Om 
de end dække en forholdsvis ret anseelig flade, ville de dog 
saaledes antagelig ikke kunne besidde nogen særdeles mægtighed 
og følgelig heller ikke kunne udøve nogen synderlig stærk ud- 
gravende virkning paa undergrunden. 
Helt anderledes er i saa henseende forholdet ved Aalmajalos 
og Sulitelma-gletscherne, hvoraf navnlig den sidste er en ud- 
præget gletscher af 1ste orden. 
Til nærmere belysning af forholdene ved Sulitelma hid- 
sættes fra den ovennævnte afhandling «Saltens orografi» fel- 
gende uddrag. 
«Ved et indtil 4600’ (1440 m) opstigende fjeldpas eller skar 
er Sulitelmadraget delt i tvende større hovedpartier, et nordligt 
og et sydligt. Mod vest helder draget ned mod de vidstrakte 
højfjeldsvidder mod Linajeknas og Blåmandens sne- og ismasser. 
Fra det ovennævnte fjeldskar skyder Sulitelma-gletscheren ned- 
over dragets mere langsomt afsluttende østlige afhæng. 
Naar man fra den midtre del af det paa norsk side i en højde 
af 2200' (690 m) liggende fjeldvand Lommi-javre søger op under 
Sulitelmadragets østlige afhæng, vil man snart i en højde af 2800: 
(878 m) o. h. træffe Sulitelma-gletscherens her afsluttende isvold. 
Fra det sydlige Sulitelma-partis østlige afhæng sees isen i flere 
paa hinanden følgende afsatser at skyde ned mod højplateauet 
over Lommi-javre. Isen er over disse afsatser gjennemsat af 
2) K. Pettersen: «Bidrag til Saltens orografi.» Archiv for Mathe- 
matik & Naturv. Krist. 1876. 
3) K. Pettersen: Saltens geologi e. 1. 
4) O. Gumælius: «Om moräner ock block vid Sulitelma». 
Geol. för. förh. Stockholm 3 B. Nr. 1. 
