Om fjord- og daldannelsen inden det nordlige Norge. 325 
gletseheren. Af disse fjeldvande har Lommi-javre i regelen 
bredder, der falde stejlt ud i vandet langs afhænget under Suli- 
telma-gruppens sydvestlige højfjeld, og maa saaledes her sandsyn- 
ligvis have en betydelig dybde. Den slammasse, der fra Suli- 
telma-gletseheren i tidsrummet fra dens tilbageskriden fra vandets 
bred er ført ned til Lommi-javre, kan saaledes absolut taget 
neppe være betydelig. Pieski-javre er derimod — forsaavidt det 
kunde sees fra højfjeldet — omgivet af bredere lavland, og den 
største del af slammet fra Sulitelma maa antagelig ogsaa være 
ført ned hertil. Imidlertid vil det ved at se hen til forholds- 
tallet mellem Sulitelma-gletscherens og de nævnte fjeldvandes 
fladeindhold fremgaa, at gletseherens slamdannende evne gjennem 
lange tidsrum ned over til nutiden forholdsvis kuns kan have 
været ringe. De højtliggende fjeldvande ville i regelen neppe 
besidde eller oprindeligen have besiddet nogen særdeles dybde, 
og der vilde neppe udfordres nogen synderlig stærk slamdan- 
nelse, forat disse fjeldvande gjennem tidsrum, hvorom der her 
vil kunne være tale, paa det nærmeste skulde være blevne ud- 
fyldte. Forholdene her synes i ethvert tilfælde foreløbig nær- 
mest at pege hen paa, at Sulitelma-gletscherens eroderende og 
slamdannede evne gjennem lange tider ned til vor tid ikke 
synderlig vil have kunnet oversteget det ovennævnte forholdstal. 
Men i saa tilfælde vil Sulitelma-gletscheren gjennem det 
lange tidsrum fra glacialtidens afslutning ned til vor tid neppe 
være at tillægge nogen synderlig betydning, som agens for i 
orografisk henseende mere bestemmende niveauforandringer. 
Det skal forøvrigt tilføjes, at de lokale forholde her synes 
at være særdeles gunstige for en nøjagtigere bestemmelse af 
gletscherens eroderende evne. 
2) Gletscheren ved Tysfjord og Ofoten 
har der ikke været anledning til nærmere at undersøge. 
