332 Karl Pettersen. 
det hele temmelig fast sammenstuede undergrund af søndersprængt 
materiale. Er denne forudsætning rigtig, saa vil deraf fremgaa, 
at gletseherdannelserne her nu for tiden alene efter en hejst 
indskrænket og næsten forsvindende maalestok kunne virke de- 
struerende paa undergrunden. 
Jøkelfjordens nedskydende isbaand er gjennem den bedste 
sommertid udsondret i to partier, nemlig den fra højfjeldsisen 
nedskydende brem (a fig. 3) og et nedenfor liggende parti (b), 
der fører ned lige til havfladen. Gletscherbekken (ce) fører fra 
(a) ned til b og skyder gjennem en tunnel ned gjennem dette. 
Isblokke og hyppig vel ogsaa nedras af sten og grus falder sta- 
dig ned fra (a) og skyder under tordenlignende brag ned dels 
over ispartiets (b's) overflade dels ned gjennem bækkens (e’s) luk- 
kede rende. De ismasser, der saaledes styrte ned ud i fjorden, 
kunne være saa magtige, at hele fjorden derved sættes i stærk 
bevægelse, saa dønningerne kunne mærkes i over 1 mils afstand 
ud imod Jøkelkelfjordens munding mod Kvænangen. Det vil 
derfor altid være forbundet med stor fare med baad at nærme 
sig gletscheren formeget, ligesom det ogsaa flere gange har hændt, 
at baade med mandskaber herunder ere forulykkede. Fjorden 
er ogsaa langt udover altid oversaaet med større og mindre svøm- 
mende isflag. 
Partiet (a) afsluttes opad i spidser og tagger og dannes af 
grøn gjennemsigtig is. Afdelingen (b) dannes derimod af uregel- 
mæssigt vexlende grønne og hvide partier. Isen hænger ned 
over stejle fjeldvægge ligesom ogsaa fjeldvæggene udover navnlig 
langs østre side stige op utilgjængelige og nøgne fra top til top. 
Jøkelfjorden har i sin indre del en dybde af 18 å 19 favne 
(ca. 35 m). Ved udmundingen mod Kvænangen naar dybden 
op 270 favne (508 m), medens den herfra igjen aftager udover 
Kvænangen. 
Langs partiets (b's) vestlige kant fra fjordbreden opover 
findes store samlinger af grovere materiale og grus, men dette 
er neppe at tilskrive den nuværende gletscher, men derimod en 
