334 Karl Pettersen. 
ganske korte dalløb. Hejfjeldsisen skyder ikke ned over dal- 
førernes afsluttende endevægge. Ved bunden af disse fjorde — 
og navnlig er dette tilfældet ved Søndre-Bomandsfjord — er 
landskabet oversaaet med mægtige masser af blokke af tildels - 
enorme dimensioner af den her optrædende gabbro. 
Med hensyn til gletsehernes indvirken paa undergrunden 
under den nedadglidende bevægelse saa er dette spørgsmaal, som 
bekjendt, endnu langt fra tilfredsstillende besvaret. Tvertimod | 
raader der herom mellem sagkyndige adskillig meningsforskjel, 
og det i mer end een retning. Der er væsentlig meningsforskjel 
ikke alene i graduel men ogsaa i reel henseende. Uden at der 
her skal gjøres noget forsøg paa at søge disse forholde fuldt ud- 
redede, antages det i sin almindelighed at kunne fremholdes, 
at en gletsehers destruerende indvirkning paa undergrunden — 
naar forholdet sees i det hele og store — væsentlig er at søge 
i to hovedretninger, nemlig gjennem den langsomme og jevnt 
virkende erosion eller gjennem spaltning og sønderbryden af 
undergrunden. I det ene tilfælde dannes der grus og slam, i 
andet tilfælde masser af større og mindre søndersprængte klippe- 
stykker. Idet det paa forhaand kan forudsættes, at det destrue- 
rende arbejde i regelen samtidig vil foregaa ad begge de nævnte 
veje, vil det ikke altid være let at afgjøre, ad hvilken af disse 
veje udgravningsarbejdet i de forskjellige tilfælde vil monne 
mest. For en væsentlig del vil dette dog antagelig afhænge af 
den petrografiske egenskab af den bergart, der danner gletsche- 
rens undergrund. Medens slamdannelsen ved Sulitelma utvivl- 
somt er stærkt forherskende, synes derimod Bergsfjord-gletscher- 
nes slamdannende evne kun at være højst ringe. Dette finder 
ogsaa sin rimelige forklaring deri, at berggrunden her dannes af 
en særdeles haard gabbro, medens Sulitelma-gletscheren skyder 
ned over en undergrund af mild ler- og lerglimmerskifer. At 
