306 Karl Pettersen. 
nogen grund til at sætte indskjæringen af Altejdet med Lille- 
Alten og Langfjord i et bestemt forhold til gabbromassernes 
frembrud. Tiden for dannelsen af det omhandlede sundløb maa 
saaledes antagelig blive at føre tilbage til en tidsperiode, der 
ligger bagenom Silurtiden. 
Den ytre del af Kvænangen maa saaledes antagelig allerede 
fra de ældste geologiske tidsperioder have dannet en havbugt, 
og Bergshalvøen have optraadt som en fuldt omflydt ø. Skal 
der for Kvænangen kunne gjøres gjeldende en glacial oprindelse, 
vil det utvivlsomt alene kunne ske for fjordens indre trange 
løb. At dette sidste ogsaa kan forudsættes, derfor vides der intet 
ligefremt at være til hinder. De fra fjordbunden jevnt opsti- 
gende dalfører have en længde og brede, der synes at staa 1 et 
ret godt forhold til dimensionerne af det dertil umiddelbart stø- 
dende fjordleb. Dette dannes her af to paa hinanden følgende 
bredere bækkener, forbundne ved en kort og trang strøm, lige- 
som det ytre bækken atter ved en lignende strøm er forbundet 
med fjordens ytre parti. Smukt udprægede skuringsstriber i 
fjeldpartierne langs Kvænangsdal — fundne til en højde af 
1000’ o. h. vidne ogsaa om at mægtige ismasser i sin tid have 
skudt ud efter dalen. 
Reisenfjord (Nord-Reisen), der danner fortsættelsen af den 
lange Reisendal, har en saa stærk afbøjning fra dalførets ret- 
ningslinje og et saa bugtet løb, at man ved at se hen til de 
langs samme optrædende orografiske forholde vil have vanskelig 
for at kunne slutte sig til en forudsætning om, at fjordens dan- 
nelse kan være at tilskrive glacialtidens eroderende kræfter. 
Tfald Reisendalens ismasser skal have skudt ud over fjordløbet 
her, maa strømretningen her utvivlsomt være betinget af ret- 
ningslinjen for en her tidligere optrædende indskjæring i fjeld- 
massen. 
Lyngen og Ulfsfjord (se fig. 7) danne tvende ligeløbende i 
nord-sydlig retning indskydende fjordløb paa begge sider af 
Lyngsdragets mægtige fjeldmasser. Lyngshalvøen optræder som 
