. 318 Karl Pettersen. 
ligning med de af lavere aasdrag gjennemsatte landpartier langs 
fjordens indre løb. 
Af den her leverede oversigt vil det sees: 
1) at flerheden af de større her optrædende fjorde viser bug- 
tede løb, idet dog herunder tvende lodret mod hinanden 
førende hovedretninger oftest vil gjenfindes, — om og mer 
eller mindre udpræget. 
2) at de findes indskaarne mellem ødannede fjeldpartier og 
at de i henhold til hvad der er bleven paavist med hensyn 
til fjeldgrundens stigning gjennem kvartærtiden saaledes 
danne gjenstaaende rester af tidligere sundløb. 
3) at lagstillingen tildels kan findes ret regelmæssig at bøje 
sig efter fjordløbet, ” 
4) at de højeste fjeldpartier ofte er at sage ud mod fjordenes 
udmundinger. 
Disse forholde, der ikke godt lade sig forene med en 
forudsætning om en dannelse ved ydre eroderende kræfter, synes 
nærmest at pege hen paa, at fjordannelsen over disse strøg i 
det hele og store maa være at henføre til subterrestriske actioner. 
Enkelte af de større fjorde, saaledes navnlig Ulfsfjord og 
Lyngen synes at være knyttet til frembrudet af mægtige erup- 
tive masser. 
Men ved siden heraf er der ogsaa at paavise forskjellige 
korte men typisk udprægede fjorddannelser, der navnlig som 
sidegrene fra hovedfjordene findes indskaarne i det egentlige - 
kjøldrag. Saadanne fjorde, der ikke have dannet dele af tidli- 
gere sunde men skyde i et mere regelmæssigt lige løb ind 1 et 
og samme fjeldparti og mellem sammenhængende fjeldvægge 
langs begge sider, bærer i saa henseende ganske et præg, som 
kræves af forudsætningen om en dannelse ved glacial erosion. 
Som saadanne kunne nævnes Rombak, Beisfjord og Skjomen i 
