326 Karl Pettersen. 
Fra den nedre del af Salangsdal, der tidligere over Kobryg- 
gen har dannet et med Bardodalens nedre parti sammenhæn- 
gende sundløb, skjær den øvre del af Salangsdal sig indover i 
lige sydlig retning og under en paa det nærmeste ret vinkel 
med dalpartiet nedenfor. Efter et lob af omkring 2"/2 mil af- 
sluttes den som et lukket dalføre under foden af den mægtige 
Storklet. Mod sin inderste bund udvider dalen sig til en tem- 
melig vid flade, der tidligere utvivlsomt har været optaget af 
et fersk-vand, og da dette bækken nedad er lukket ved en 
transversalt fremstikkende (vistnok lav) ryg, danner bækkenet 
saaledes en ret udpræget sækkedal (Cul-de-sac). Fra sækkeda- 
lens indre bund skyder to trange fjeldpas sig over det omkring 
1 mil brede fjeldparti mellem Salangsdal og Tornedalens øvre 
løb (paa svensk side). Af disse stiger Budalsskaret op til en 
højde af omkring 2600’ (815 m). Fra kulminationspunktet sky- 
der skaret sig paa svensk side ned under stærke bugtninger, 
paa norsk side løber det derimod mere lige. 
Det andet fjeldskar Stordal skyder sig fra Salangsdal ind 
i sydlig retning og naar under langsom stigning sit kulmina- 
tionspunkt med lidt over 1700' (530 m) o. h. lige mod fjeld- 
massens afhæng mod Tornedal. 
Uden her at skulle søge afgjort, hvorvidt disse to nævnte 
skar skulle være at opfatte enten som mere oprindelige fjeld- 
spalter eller som erosiondannelser, antages det i ethvert tilfælde 
at kunne sættes som givet, at mægtige isstrømme herigjennem ere 
skudte ned over Salangsdal, og megen rimelighed synes der at 
være for i væsentlig grad at tilskrive disse dalens udprægede 
sækkedannelse. Heri ligger naturligvis ikke udtalt, at den øvre 
del af Salangsdal i sin helhed skal være at tilskrive den gla- 
ciale erosion. 
Da den nedre del af dalen har dannet en del af et tidli- 
gere vidt forgrenet sundløb vil en forudsætning om en glacial 
oprindelse i ethvert tilfælde ikke kunne blive gjort gjeldende 
for denne. 
