Om fjord- og daldannelsen inden det nordlige Norge. 327 
- Hunddalen skyder sig fra bunden af Rombak i Ofoten først 
et kort stykke i østlig retning, bøjer derpaa tvert af imod syd, 
— altsaa i en retning lodret mod fjorden. Dette løb lader sig 
ikke godt forene med forudsætning om, at dalen er udskaaret 
ved eroderende kræfter, 
Fra Skjomen skyder Skjomdalen (Elvegaardsdal) sig gjen- 
nem et stærkt bugtet løb ind i syd-østlig retning gjennem 4 
miles længde, og afsluttes som et aabent dalføre i det omkring 
2300' (720 m) o. h. liggende Shangelle pas ved rigsgrændsen. 
Fra bunden af Mandfjord og Grundfjord i Tysfjord fører 
snævre fjelddale op til de vide omkring 1700' (533 m) o. h. 
liggende højfjeldsstrækninger, der breder sig ud langs rigsgrænd- 
sen over disse strøg. Disse dalløb er nærmest at opfatte som 
aabne dalfører. 
Den vide Sagfjorddal skjær sig fra bunden af Sagfjord 
gjennem 3 miles længde i sydøstlig retning og er udfyldt ved 
en række af 7 paa hinanden følgende større og mindre fersk- 
vande. Endnu ved enden af det øverstliggende vand, der ligger 
1 en højde over havfladen af 430' (135 m), har dalen fremdeles 
den samme jevne brede som nedenfor, men lukkes her ved en 
stejlt opstigende endevæg. Gjennem denne over 2000' høje af 
glimmerskifer byggede fjeldmasse skyder en trang og dyb fjeld- 
revne ind og fører op til en omkring 1700’ o. h. liggende høj- 
fjeldsindsænkning (Slunkadal). Sagfjorddalen er derimod selv 
helt indskaaret i gneis-granit, og danner et udpræget lukket 
dalføre. 
En stor del af Sagjorddalen maa ved den postglaciale tids 
begyndelse have dannet fjordløb, og noget tidligere maa havfladen 
have naaet ind lige til bunden af dalen. I sin helhed danner 
dalløbet en stærkt buet linje. 
Dette ligesom ogsaa de anseelige dimensioner, hvorunder — 
dalen træder frem, kan nok paa forhaand egne sig til at vække 
nogen tvivl om dens dannelse ad glacial vej, hvorvel det paa 
den anden side ogsaa skal holdes frem, at der her ikke er af- 
