328 Karl Pettersen. 
læst vidnesbyrd, der mere ligefremt kunde pege imod en saadan 
forudsætning. 
Fra bunden af Lerfjord skjær Gjerdalen sig ind i øst- 
nord-østlig retning gjennem kjøldragets gneis-granit. Denne 
dal er ikke nærmere undersøgt, men antages at danne et lukket 
dalføre. 
Storskogelvedal skjær sig fra bunden af Nordfjord — Sør- 
foldens sidefjord — ind i østlig retning og afsluttes her som et 
lukket dalføre efter et løb af omkring 11/2 mil. 
Fra bunden af Tørfjord i Sørfolden skjær et kort dalføre 
sig indover, hvis bund paa det nærmeste er udfyldt af Ankil- 
vandene. Dette lukkes indover af en stejl fjeldvæg, der fører 
op til Sitas javres fjelddal. 
Ankilvandene ligge blot nogle faa fod over havfladen, og 
Tørfjorden har saaledes i en nærliggende tid naaet ind til bun- 
den af det øvre vand. 
Dalføret viser forøvrigt et stærkt bugtet løb. 
Langs Ankil-vandene viser de stejlt opstigende fjeldvægge 
en stærkt udskuret og glattet overflade fra vandet stejlt op til 
øverste murkant. At dette er at tilskrive ned igjennem dalen 
skydende isstrømme, er antagelig givet, og 1 saa tilfælde ligger 
her som det synes sikre vidnesbyrd for, at ismasser af mindst 
et par tusinde fods = m) mægtighed maa i sin tid have ud- 
fyldt dalen. 
Det gneis-granitiske parti, hvori Ankil-vandenes dalløb er 
indgravet, afløses — som tidligere nevnt — ved enden af 
Nedrevand og paa begge sider af samme af lagrækker af glim- 
merskifer, der viser en nord-sydlig strøgretning med stejlt østligt 
til vertikalt fald. (Se fig. 8 a og b). Dalløbet overskjær saaledes 
disse lagrækker i transversal retning. 
At der af disse her omhandlede forholde — hvoraf flere 
paa forhaand nok kunne synes at skulle støtte en forudsætning 
om en daldannelse ad glacial ve} — dog i saa henseende ikke 
kan drages sikre slutninger, skal vel medgives. Dalens stærkt 
