438 Amund Helland. 
der mellem Pliocæn og Istid ingen skarp Grændse kan træk- 
kes. Stoppani har sammenfattet Resultaterne saaledes: 
«1. Istiden fulgte umiddelbart uden nogen Afbrydelse 
paa den pliocæne Tid, 
2. Den gule, subappenine Sand i det mindste i de cen- 
trale og nordlige Egne af Italien er Ægqvivalenter for, det er, 
samtidige med den glaciale Formation. 
3. Under Istiden havde Havet ikke trukket sig tilbage 
fra Alperne, men trængte videre ind i de Bugter, som skjærer 
dybt ind imellem dem, i Lighed med Fjordene i de eircumpo- 
lare Egne, saa at vore store Seer kun var Dele af de gamle ~ 
Fjorde, spærret eller barrikaderet af Morænerne mod Syd.» 
Her er altsaa et Fænomen analogt med det, som kan iagt- 
tages ved de store Søer idet sydøstlige Norge, hvilke ogsaa 
mod Slutningen af Istiden dannede Dele af Fjorde, der skar 
dybt ind i Landet, kun med den Forskjel, at de Moræner, der 
mod Syd barrikaderede disse norske Indsøer, har antaget For- 
men af Terasser, hvori Havet har tilrundet Stenene. Naar vi 
da i de indre Dele af Morænen ved Lago Maggiore til Exempel, 
hvor denne gjennembrydes af Ticino, iagttager, at Stenene er 
tilrundede, og at der er Antydninger til Lagdannelse, saa bliver 
Ligheden med Terraserne endnu mere slaaende; og den Tanke 
paatrænger sig, at Havet maaske her har havt et Arbeide at 
udføre, og at dette sammen med Bræelvene har været virksom 
til at føre Stene, Sand og Ler ud over den lombardiske Slette. 
Den lombardiske Slette skulde efter dette være Oplagsstedet 
for de løse Masser, der er ført ud af Schweizerdalene og af de 
italienske Indsøer under Istiden. Det maa ved Siden heraf ikke 
glemmes, at der er en Mulighed for, at Isbræerne under et 
Stadium har strakt sig ud over den lombardiske Slette, saale- 
des altsaa, at Morænerne ikke angive den yderste Grændse mod 
Syd, som Bræerne har naaet. Endskjendt der ikke gives no- 
get positivt Bevis for, at saa har været Tilfælde, saa kan en ~ 
saadan Mulighed ikke benægtes. 
