462 Jakob Worm Müller. 
keropløsningens og Reagensets Mængde kan jeg ikke bestemt 
angive; det synes, som om */2—1 Kem. af den af mig anvendte 
Barfoeds Vædske var passende for 2—4 Kem. Sukkeroples- 
ning, 5—6 Draaber derimod for 1 Kem. Sukkeropløsning. 
Barfoed, der kun har anvendt nogle faa Draaber af Reagenset, 
har i de af ham angivne Forsøg arbeidet med Vædskekvanta, 
der vare mindre end 1 Kem. Tages dette i Betragtning, 
fremlyser det af sig selv, at Forskjellen mellem vore Resul- 
tater ikke er saa stor; jeg kunde iagttage Reduktion i en 
1/32% ig og en Gang endog 1 en ‘/6ahig Oplesning; Barfoed 
engang i en ‘/50%ig, men da Barfoed i dette Fald kun anvendte 
1/2 Kem. Sukkeropløsning, bliver den absolute Mengde Sukker, 
som han paaviste. noget mindre; det mindste Kvantum Sukker- 
oplesning, jeg anvendte, var jo 1 Kem. 
Efter dette maa man erkjende Reagenset for at vere 
ømfindiligt og prompte, og da nu dette Reagens under disse 
Omstændigheder efter Barfoed kun anviser Druesukker, om 
end Dextrin, Rørsukker eller et ringere Kvantum Melkesukker 
er tilstede i samme Veedske, maa man betragte dette Reagens 
som et i flere Henseender sikrere end det Trommerske. 
For mit Formaal, at paavise minimale Kvantiteter Sukker 
(0: mindre end 7/20%,) 1 Urinen var Reagenset lidet øm- 
findtligt. Jeg antog imidlertid foreløbigt, at denne Vædske 
muligens kunde anvendes for i Urmen at paavise Sukker 
i ringere Mægde end "/10%, 1 større Mengde end */40 %. 
Men det viste sig ved disse Forsøg, at den normale Urin inde- 
holder Stoffe, der, som det synes, lettere end svagere Sukker- 
opløsninger reducere Barfoeds Reagens, hvorom nærmere i den 
følgende Afhandling. 
