Om Moræner. ATT 
Nutiden, saa kan man vel sige, at der knytter sig nogen Inter- 
esse til og ligger nogen Magt paa saadanne Undersøgelsers Iværk- 
sættelse. 
I det fordetmeste tynde Overdrag af løse Bergarter, som 
bedækker Norges Klippebund, findes udbredt en utrolig Mængde 
mere og mindre afrundede Stene, der muligens alle tilhobe ere Lan- 
dets egne Frembringelser, og komne paa sit Sted efter kortere 
eller længere Vandringer fra det Høiere til det Lavere. Rund- 
heden have de naturligvis faaet dels under Isbræer, dels i stride 
Elve og dels paa Stranden ved Indsøen, Fjorden, Havet. I 
«En Notits om Øen Maaln» yttrede jeg:') «Det almindelige 
Forhold turde saaledes have været, at Isbræerne begyndte Ste- 
nenes Afrunding og forrettede det grovere Arbeide ved samme, 
samt 1 sin Tid førte det ufuldendte Fabrikat i Form af Moræ- 
ner ned til Stranden og ud i Havet eller Indsøer, hvorefter 
Bølgeslaget fortsatte Afrundingsprocessen indtil Stenen fik en 
glat eller endog poleret Overflade.» Men efter hvad der viste 
sig i Nigarsbræens Moræner og Buerbræens Bundmoræne maa 
jeg lægge langt større Vægt paa Isbræernes Afrundingsarbeide, 
end skeet 1 dette Citat. I Nigarsbræens Moræner, navnlig i 
Bundmorænen og Endemorænerne, samt i Buerbræens Bund- 
moræne viste Stenene sig saavel afrundede, at man ikke ser 
dem bedre afrundede paa vore Strande; dog saa jeg ikke i disse 
Moræner nogen Sten afglattet indtil Politur. Og da Nigars- 
bræens Moræner ligge i 794 Fods, og Buerbræens Bundmoræne 
i 1007 Fods Høide over Havet, saa kan ikke dettes Bølgeslag 
have haft Stenene i disse Moræner under Arbeide, forudsat, at 
Havet efter Istiden ingensinde, stod høiere, end vore øverste 
marine Afleininger med fossile Litoralskjel, nemlig omtrent eller 
henimod 600 Fod over dets nuværende Stand. Det ser heller 
ikke saaledes ud ved Nigarsbræen eller ved Buerbræen, at man 
1) Forhandlinger i Videnskabs-Selskabet i Christiania 1867. 
Archiv for Mathematik og Naturvidenskab. 32 
