100 J. Brunchorst. 
noksaa eiendommeligt for denne sop, om det end langtfra 
er saa eiendommeligt og merkeligt, at det forer »tanken hen 
paa et muligt selskab med schizofyterne«, eller saa karak- 
teristisk, at det konstituerer en ny slegt. Og dette karak- 
teristiske ved spiringsmaaden viser sig endog ved kultur- 
forsøg rent inkonstant. Ved kultur i kunstig nærings- 
vædske af forskjellig sammensætning kan man bringe soppen 
til meget snart efter den allerførste spiring ganske at for- 
lade sin sædvanlige voksemaade og til at udbrede sig i 
substratet som en ganske almindelig hyphesop. Der 
er derfor al grund til at opfatte den eiendommelige vokse- 
og spiringsmaade, soppen antager paa klipfisken, som en 
blot og bar tilpasning til sterk saltholdigt substrat. Sop- 
penes evne til at forandre sin voksemaade efter nærings 
substansernes beskaffenhed er jo kjendt nok, og intet er 
naturligere end at en sop, naar den vokser paa substrat 
med en sterk isotonisk koefficient faar korte, lidet lang- 
strakte hypher. Tilsvarende, ting kjender vi fra andre 
soppe; kun er klipfiskesoppens korthyphede udvikling i 
sterkt saltholdig næringsvædske ikke et rent fysiologisk 
fænomen, men beror paa langvarig tilpasning. Derfor har 
det heller intet paafaldende ved sig, at naar man bringer 
sporerne i en osmotisk mindre virksom vædske, forandres 
ikke forholdet med en gang; de forste celledelinger tager 
den sædvanlige retning, forst de lidt senere gär over til at 
frembringe rent normale sopträde af lignende form som 
soppen i naturtilstanden udentvivl har. 
Dette har hr. Olsen ikke taget 1 betragtning, eller og- 
saa har hans kulturer ikke været egnede til at vise denne 
udvikling, som i mine har vist sig meget tydeligt. 
Der er efter dette ingensomhelst grund til at stille 
den i den botaniske literatur oftere omhandlede og be- 
skrevne klipfiskesop i en ny slegt, og vi kan med god 
samvittighed stryge en streg over hr. Olsens nye slegtsnavn, 
