110 Olav Johan-Olsen. 
Uoverensstemmelsen er saa stor, at alt svar bliver 
overfledigt. Kun er her det meget lidet læste blad »Norsk 
Fiskeritidende« opheiet til botanisk kildeskrift, 
medens mit foredrag paa naturforskermodet betragtes som 
ikke existerende. 
Hvad sidste punkt, Brunchhorst’s »opdagelse< angaar, 
saa ved jeg ikke hvad man skal sigetil at sligt kan frem- 
komme i vor bakterielærde tid. 
Undersogelserne havde vist, at midden skyldes en 
smitte, en sop, og at denne sop især fandtes i pakboderne 
og det i umindelige tider. Erfaringer baade herfra som fra 
Spanien havde godtgjort, at enkelte gamle pakhuse var 
særlig midfyldte og berygtede, mens midden sjelden gras- 
serte i nye huse. 
Allisevel gaar Brunchhorst hen og gjør en »opdagelse«, 
som han vil hævde for sig selv, at pakboderne maa være 
rene og maa desinficeres. Og 1 meget stærke udtryk be- 
klager han sig over, at jeg vil gjøre forsøg paa at tilsnige 
mig denne hans »opdagelse«, naar jeg 1 forbigaaende nævner 
det som en selvsagt ting. 
Om to læger skulde forfatte forholdsregler mod en 
typhusepidemi, vilde de vistnok komme til at gjøre dette 
hinanden uafvidende omtrent med de samme udtryk. De 
vilde begge anbefale at søge smittekilden samt som en 
selvsagt ting at desinficere husene hvor de syge havde op- 
holdt sig. 
Ligesaa med klipfisken. Først maa tindes, hvor den 
oprindelige smittekilde er, dernæst midler til at hindre 
soppens udbredelse paa fisken, naar den engang er kommet 
der. Begge disse ting omtalte jeg 1 mit foredrag. At 
pakboderne maatte være rene, nævnte jeg kun i forbigaaende 
som en selvsagt ting (pag. 15). 
En anden sag er det, at hvis hr. Brunchhorst ved sine 
praktiske forsog kan paavise, hvor den oprindelige smitte- 
