Decapodernes Forvandlinger. 145 
tigt, af hvidagtig Farve, med et blegt kjødfarvet Anstrøg, 
og overalt oversaaet med smaa røde Pigmentpletter. Øine- 
nes Pigment var dybt sort og indtog kun den centrale Del 
af Øiegloben. I det indre af Forkroppen fandtes endnu en 
betydelig Rest af Blommemassen levnet; helt fortil 2 jevn- 
sides liggende mere compacte Partier af intensiv gul Farve, 
længere bagtil en blegere Masse indeholdende store, stærkt 
lysbrydende Fedtkugler. 
Dyrets Bevægelser var temmelig træge og ubehjælp- 
somme. Oftest holdt det sig ved Bunden af det Glas, 
hvori det havdes til Observation, idet det kun af og til 
foretog en kort Udflugt i Vandet, men derpaa snart igjen 
lod sig synke tilbunds, med Halen stærkt indbøiet mod 
Forkroppens Bugside. 
Det tidligste Ungdomsstadium har jeg ikke havt Anled- 
ning til at observere. Fig. 24 fremstiller den mindste 
Lithodes-Unge, jeg har fundet. Den er ikke fuldt 9 mm. 
lang, hvorved dog er at mærke, at Halen, der som hos det 
voxne Dyr er slaaet ind under Forkroppen, ikke er med- 
regnet. Det vil sees, at den 1 alt væsentligt ligner det 
voxne Dyr, kun med den Forskjel, at Fødderne er forholds- 
vis noget kortere, at Sidetornerne paa Pandehornet er 
stærkere fremtrædende og at Antallet af Torner paa Ryg- 
skjoldet er mindre. 
Gen. Eupagurus, Brandt. 
(Tab. 2). 
Hos 2 Arter af denne Slægt har jeg kunnet forfølge 
den hele postembryonale Udvikling. Den stemmer hos 
begge Arter meget nøie overens, hvorfor jeg kun anser det 
fornødent udførligt at beskrive samme hos en af dem, nemlig: 
10 — Arkiv for Mathematik og Naturv. 15 B. 
Trykt den 3die Februar. 1889, 
