146 G. O. Sars. 
Eupagurus bernhardus, (Lin). 
(Tab. 2; Fig. 1—28). 
Larverne af denne Art er yderst almindelige at træffe. 
overalt ved vor Syd- og Vestkyst og saagodtsom til alle 
Tider af Aaret. Men det var først længe efterat jeg havde 
gjort mig bekjendt med deres Bygning 1 forskjellige Sta- 
dier, at jeg med fuld Sikkerhed fik bestemt dem som Larver 
af vor almindelige Bernhardskrebs. 
Det tidligste observerede Larvestadium (Fig. 1, 2) har 
en Længde, fra Spidsen af Pandehornet til Enden af Hale- 
pladen, af kun 32 mm. 
Kropsformen er temmelig slank, og især er Bagkrop- 
pen meget smal og forlænget. Rygskjoldet dækker foruden 
Forkroppen ogsaa fuldstændigt iste Bagkropssegment og 
fortsætter sig bagtil i 2, med et spidst Hjørne endende 
korte Sideflige, adskilte i Midten ved en grund Indbugt- 
ning. Fortil gaar Rygskjoldet ud i et smalt og sylformigt 
tilspidset Pandehorn, der er længere end den bagenfor lig- 
gende Del og ganske svagt bugtet, med Spidsen noget 
nedadbøiet. De forreste laterale Hjørner er nedenunder 
Øinene udtrukne i en spids. fortilrettet Fortsats. Ryglinien 
er næsten lige og horizontal, medens de nedre Kanter af 
Rygskjoldet er stærkt bueformigt bøiede. Nogen Tornbe- 
væbning er ikke tilstede. Bagkroppen bestaar af 5 vel 
begrændsede Segmenter, der successivt tiltager i Længde 
bagtil. De 3 midterste har den bagre Kant oventil noget 
fremspringende og delt i 4 tandformige Fremspring; til 
hver Side skyder den ud i en noget stærkere bagudrettet 
tornformig Fortsats. Sidste Segment er stærkt forlænget 
og udvides bagtil ganske successivt til den sædvanlige 
Haleplade. 
Øinene er af meget betydelig Størrelse, med den facet- 
terede Del stærkt udvidet, navnlig bagtil, og Stilkene saa 
