206 16. Je, IL, VO 
strog og fald, maa bergarten være dannet paa sedimentær 
vis, som de omgivende skifere. 
I den varietet, som kunde ansees som den typiske og 
hyppigst forekommende representant for Foldals-granuliten, 
bestaar hovedmassen af en finkornig blanding af kvarts 
med hvid orthoklas og plagioklas,*) hvori ligger temmelig 
tynde, men indtil em.-lange krystaller af hornblende (straal- 
sten); videre optræder altid nogle smaa, sølvhvide blade af 
muscovit (— derimod ikke biotit —) og oftest en del granat 
og ikke sjelden disthen, desuden rent underordnet lidt svovl- 
kis, sort erts (magnetit), jernglans, titanit, zirkon, rutil og 
som sekundærdannelser kalkspath, jernoxyd-hydrat, zoisit 
og clorit. 
Titanit, zirkon, rutil (tvillinger efter Poo) og jernglans 
(smaa hexagonale blade) forekommer i den grad sjelden, at 
det i de foreliggende præparater kun har lykkes mig at 
paavise et eller et par individer af hvert af disse mine- 
raler. — Den sorte erts, som optreder 1 oktaedriske korn 
og krystaller, uden leukoxen-hud, og som folgelig maa være 
magnetit, er ligeledes sparsomt forhaanden; den ligger som 
interposition i alle de senere nævnte silikater, bl. a. ogsaa 
i granaten. — Svovlkis (00%) mangler i de fleste præpa- 
rater; den er tilstede i størst mængde hos de granulitpar- 
tier, der ligger som «gangberg» (herom mere senere) inde 1 
selve kismasserne, men forefindes nu og da ogsaa i den or- 
dinære granulit fra de store bergartlag. 
Granat mangler næsten aldrig, og da den desuden i 
regelen optræder i ganske rigelig mængde, maa den ansees 
som en karakteristisk bestanddel af bergarten. Oftest op- 
træder den i skarpt begrænsede krystaller (© 0), sjeldnere 
i mere afrundede korn. Krystallerne naar jævnlig en stør- 
!) Bergartens hovedfarve er hvid, det populære navn er følgelig «kvit- 
stein,» svarende til det sachsiske Weisstein, 
