Norske ertsforekomster. 207 
relse paa ca. 5 mm. og er da bestandig — aldeles som til- 
fældet er med granaten i den sachsiske granulit!) — i den 
grad sammenvokset med kvarts og feldspath, at kun tredie- 
delen til halvdelen bestaar af granat. Vort mineral viser 
idiomorph begrænsning ikke alene lige over for kvartsen og 
feldspatherne, men ogsaa for hornblenden og muscoviten. 
Disthen*) har jeg aldrig fundet synbar for blotte gie. 
men kun i mikroskopiske krystaller, af længde ca. 0.15— 
0.40 mm. Mineralet karakteriseres ved de lang-naalefor- 
mige krystaller, med stærkt fremtrædende spalterids omtrent 
lodret paa længderetningen og mindre fremtrædende spalt- 
barhed efter længden; krystallerne er dels farveløse, dels 
svagt blaagrønne, 1 sidste fald pleochroitiske; noget skjæv 
udslukning; tversnit sekskantede, med vinkler, som atviger 
noget fra 120”; levende interferensfarver. — Mineralet op- 
træder temmelig jævnlig, altid ledsaget af granat. 
I den normale Foldals-granulit spiller overalt hornblende 
en mere eller mindre fremtrædende rolle, idet den med rundt 
tal udgjør 4—10% af den hele masse. Krystallerne, som 
oftest er mellem ? og 5 å 10 mm. lange, er lige over for 
kvartsen og feldspatherne ganske vel krystallographisk be- 
grændsede i vertikalzonen (med flader oPx%. æP, under- 
ordnet oa), medens terminalfladerne ikke er komne til 
udvikling; tvillinger efter mPa er ganske hyppige. Far- 
ven er grøn, som altid hos de variteter, der staar nær akti 
nolith. Mineralet er jævnlig, paa lignende vis som granaten, 
sammenvokset med kvarts og feldspath. 
1) J. Lehmann. Untersuchungen über die Entstehung der altkry- 
stallinischen Schiefergebirge mit besonderer Bezugnahme auf das 
Sächsische Granulitgebirge. (Bonn, 1884). 
Tidligere paavist af H. Mohl i granulit fra Roddal, Mellem-Fol- 
dalen (Die Eruptivgesteine Norwegens, Nyt mag. f. naturv. B. 23, 
1877). 
w 
Ww 
