210 TE Ion Worin 
er skifrig og for den væsentligste del bestaaende af kvarts, 
orthoklas med rigelig tilblanding af granat. Vil man give 
den en særskilt betegnelse, kan man, i analogi med de sach- 
siske «pyroxen-granuliter» kalde den «hornblende granulit.» — 
Dette navn er allerede tidligere benyttet af H. H. Reusch’) 
for granuliter fra Bergens-halvøen; enkelte af disse bergar- 
ter stemmer neiagtig overens med Foldals-granuliten. 
Ved gjennemgaaelsen af de forskjellige varieteter af 
Foldalens granulit fremhævedes, at enkelte skikt ikke holdt 
noget hornblende, men til gjengjæld biotit og overveiende 
meget kvarts, — andre. nemlig den hyppigst optrædende 
bergart, en del hornblende og midlere mængder af kvarts, 
fremdeles dog temmelig meget, — atter andre meget horn- 
blende, forholdsvis lidet kvarts, medens omvendt plagiokla- 
sen havde tiltaget stærkt. — Gaar man endnu et skridt 
videre i samme serie, skulde man faa en kvarsfri bergart, 
med betydelige mængder af hornblende og resten hovedsa- 
gelig kun plagioklas. 
Denne kombination antræffes ogsaa i virkeligheden, nem- 
lig ved det paabegyndte lichtloch til den projekterede grund- 
stoll. Bergarten her, — som af Th. Kjerulf (Nyt mag. 
f. naturv. B. 21, side 87) benævnedes saussuritgabbro, — 
ligger i ganske gode differente skikt, folgende den vanlige 
strøgretning; under mikroskopet iagttages, ved siden af lidt 
erts, kun to primære mineraler, nemlig plagioklas, som for 
den væsentligste del er omvandlet til zoisit, og hornblende, 
som dog ikke optræder i de lappede agregater, der skulde 
antyde, at mineralet er omvandlingsprodukt af augit. — 
Efter min opfatning er bergarten her ikke nogen gabbro (eller 
diorit), men en dioritsk skifer, som bliver at indrangere i 
den i distriktet herskende skiferrække. 
1) Silurfossiler ‘og pressede Konglomerater i Bergensskiferne. Univ.- 
progr. 1883. 
