Norske ertsforekomster. 215 
kan ofte være temmelig uregelmæssige, men de har dog 
altid en vis pladeform, efter kisens og skiferens strøg og 
fald; de sætter ikke gangformig gjennem kisen, — tvertom, 
kisens skikt sees, selv ved de mest klumpformige «gang- 
bergs-partier», at smyge sig nogenlunde regelmæssig om- 
kring granuliten. I petrografisk henseende kan man, hver- 
ken for blotte øie eller under mikroskopet, paavise nogen- 
somhelst forskjel mellem den granulit, som optræder inde i 
kisen som isolerede klumper eller linser, og den, som fore- 
findes paa begge sider af kisleiets skiferzone. — Efter skjøn 
udgjer granulit-«gangberget» 1 hovedleiet neppe mere end 
1—2 % af den hele kismasse, og granulit og kisfri skifer 
tilsammen neppe mere end 2—3 9. 
Som tverprofilet (fig. 3) udviser, er hovedleiets fald i 
grubens øvre del, nemlig fra dagen og til et stykke oven- 
for den øvre stoll, ca. 60° (mod NNV); derpaa blir faldet 
fladere, kun omkring 45°, fra øvre stoll til ca. 40 m. længere 
ned, regnet efter faldet; paa dybet igjen er faldet større, 
ca. 65°. 
En af de saavel i theoretisk som i praktisk henseende 
vigtigste opgaver ved vor ertsforekomst er saa neiagtig som 
mulig at bestemme de forskjellige kismassers ydre form og 
dimensioner. Vi begynder med hovedleiet. — Da gruben paa 
mange steder er utilgjængelig, kan man ikke nogetsteds faa 
et kontinuerligt horizontalsnit over kismassen; alligevel 
kunde alle fornødne oplysninger skaffes tilveie ved at kom- 
binere snit efter strøget, normalt paa faldet, i stollniveauet 
fra feltets vestre ende til Glückauf skakt med snit i Lys- 
stampens og Langortens plan (19 m. høiere af) fra Glückauf 
skakt til leiestedets østre ende; for kontrollens skyld 
maaltes fortsættelsen af snittet i stollniveauet til forbi 
Elisabeth skakt. — Resultatet af maalingerne er angivet 
paa de to horizontalsnit, fig. 7; det sees, at kisen ikke 
stryger i ret linje, men at der efter stroget er nogle smaa 
