Norske ertsforekomster. 217 
Nogen «dragning» eller «stupning» 1 felt kan ikke 
med sikkerhed paavises, tvertom synes kismassen, at dømme 
efter grubekartet og de ældre beskrivelser, at udvide sig lidt 
mod dybet i begge horizontal-retninger, saavel mod ONO 
som VSV. 
Af de tidligere trykte og haandskrevne beretninger, 
hvoraf særlig vægt lægges paa bergmester Sindings ud- 
tømmende og samvittighedsfulde beskrivelse i bergmester- 
embedets befaringsprotokol 1848, fremgaar, at «mægtigheden 
i grubens dyb (9: ca. 120 m. vertikalt under øvre stoll) er 
den samme som i de øvre rum.» (Sinding.) 
Nogle faa meter op 1 det hængende for hovedleiet lig- 
ger Bjørn leiested, som i det hele og store stryger pa- 
rallelt med hovedleiet, om det end muligens divergerer et 
par grader ind imod det hængende paa dybet og mod VSV. 
Mægtigheden af den mellemliggende skifer veksler mellem 
ca. 5 m. (i dagen) og ca. 8—9 m. (i tverslag fra Lysstampen, 
VSV for dagbruddet). — Leiestedet er fulgt i ca. 57 m’s 
længde fra vest til øst og 1 ca. 53 m's vertikalt dyb; fort- 
sættelsen udenfor dette parti er ukjendt. — Mægtigheden 
varierer i de opfarede dele mellem ca. 1 m. og 3.2 m., middel 
omkring eller lidt over 2 m. 
Vi skal nu følge hovedleiets fortsættelse mod VSV og 
andre kismasser 1 øvre stoll og udenfor samme. — Som det 
sees paa fig. 7 og 8, smalnede kjærnepartiet mod vest 1 en 
længde af ca. 4 m. ind fra 3 m’s til 1.6 m’s megtighed; 
endnu 6 m. længere mod vest (eller VSV) finder vi mæg- 
tighed 1.2 m., derpaa paany om 5 m. en tykkelse paa kun 
ca. 0.2 m; fremdeles kan leiet følges som en tynd stribe, paa 
0.05—0.2 m., i ca. 10 m's længde, derpaa taber det sig fuld- 
stændig eller rettere, i fortsættelsen finder man kissprængte 
skifere. — Efter at disse har holdt ved i ca. 25 m's længde 
(altsaa 46 m. udenfor kjærnepartiets slut), begynder et nyt 
kisleie (paa fig. 8 angivet ved CD), som synes at ligge 
