Norske ertsforekomster. 219 
Forøvrigt meddeles i aarsberetning 1873 af verkets davæ- 
rende bestyrer, cand. min. O. Olsen, at det «gamle skjærp» 
udenfor stollmundingen, som delvis blev lænset 1 1873, viste 
sig ikke at være et af de vanlige kisleier, men en isoleret, 
nyreformig forekomst af grovkrystallinsk, kobberrig kis. 
Kispartier ONO for hovedleiets kjærneparti. — Som 
tidligere berørt, sank mægtigheden af kjærnepartiet i Langor- 
tens niveau hurtig ind fra 2.5 til 1.6 m.; endnu længere mod 
øst taber kisleiet sig overmaade hurtig, idet mægtigheden 
4 m. længere borte er svundet ind til 0.6 m., hvorpaa kisen 
paany om 4 m. gaar aldeles ud eller taber sig i kissprængte 
lag. Langorten er her drevet lidt op i det hængende, hvor 
man antraf et. kisparti (fig 8, GH), som er fulgt i ca. 32 
ms længde, med mægtighed 0.1—2 m. (deraf 1—2 m. i 14 
ms længde, kis i østre skram), og som ligger ca. 4 m. i 
det hængende for hovedleiets niveau. GH er sandsynligvis 
fortsættelsen af et kisleie (betegnet ved a3 paa kart fig. 8 
og profil fig. 5,a), som er antruffet ved tverslag 35 m. VSV 
for G, og som ligger ca. 4 m. i det hængende for hoved- 
leiet. — Fra punktet H i Langorten drev man sig paany 
lidt op i det hængende, her traf man igjen kis (IK paa fig. 
8), af længde ca. 24 m. og mægtighed 0.1—0.5 m., belig- 
gende ca. 6 m. op i det hængende for hovedleiet; denne kis 
er sandsynligvis fortsættelsen, nemlig den sidste uddøende 
rest, af Bjørn leiet. 
Lillegruben ligger ca. 215 m. ONO for Elisabeth skakt 
(hovedgruben) og ca. 130 m. ONO for enden af kjærnepartiet. 
Gruben, som nu staar fuld af vand, og som sandsynligvis 
er 30—40 m. dyb, har at dømme efter berghalden og de 
gamle beretninger ført en hel del kis. 
1 m? (mathematisk kubus) af den faste masse i kjærne- 
partiet giver i middel ca. 3.9 ton kis. Længden og den mid- 
