Norske ertsforekomster. 233 
lig bemærkes, at paa berghalderne ved Juliane Marie & 
Godthaab ligger der en hel del kisblokke, hvor zinkblende- 
rige og fattige skikt jævnt følger efter hinanden. — I 
fortsættelsen af de næsten aldeles kompakte, brydværdige 
kismasser indeholder skiferen en mere eller mindre rigelig 
impregnation af svovlkis, som ofte følges i lang udstræk- 
ning, altid efter lagpladerne. 
Aldeles analoge observationer kan man,*) som jeg selv 
paa adskillige steder har havt anledning til at overbevise 
mig om, foretage ved en hel del af vore øvrige forekom- 
ster i det Trondhjem’ske, ved Hardanger-Karmøen, i Ranen 
og Skjærstad i Nordlands amt, osv.**) — Her skal kun i 
største korthed indskydes beskrivelse af en kisforekomst, 
hvor afhængighedsforholdet mellem kisen og skiferens skik- 
ter fremgaar paa en usædvanlig instruktiv vis. 
Ved Sjøla eller Ulrichsdal grube***) (beliggende nær lan- 
deveien i skaret mellem Melhus og Klæba, ca. 5 kilom. Ø for 
Heimdal jernbanestation) danner skiferne (som efter geologisk 
rektangelblad Melhus hører under «Trondhjem-Støren-grup- 
pen», der sandsynligvis ekvivalerer Røros-skiferne) en synkli- 
nal fold, med foldningsakse N-S, omtrent parallel greensen med 
det nærliggende saussuritgabbro-felt i Vasfjeldet. Inde i ski 
feren ligger en hel del store, leieformigt optrædende kislinser 
(længde i alle fald op til 100 m., mægtighed undertiden op til 
ca. 5 m.) med malm af omtrent samme beskaffenhed som ved Fol- 
=) Se herom bl. a. de tidligere detailbeskrivelser af A. Helland. 
==) Tidligere har jeg foretaget en hel del mere eller mindre indgaaende 
undersøgelser af vore kisforekomster; heraf er hidtil kun publice- 
ret beskrivelse af Varaldsøens kisfelt (Archiv for mathem. og na- 
turv., 12te bind). 
M) Sen Gen 2. Nyt mag, tee naturv- Br 2, pas 83 2810 
A. Helland, Univ. program 1873, pag. 41. — Besogt af mig sommeren 
1883. Gruberne er forlængst nedlagte, terrainet stærkt tildækket, 
berghalderne delvis bevoksede med skov. 
