234 Il 186 Ib.) Vee 
dalen, kun endnu mere fingrynet. Inden hvert enkelt af 
de to grubepartier, et østre og et vestre, hvori feltet deler 
sig (se kartskitsen og profilet, fig. 11), ligger de forskjellige 
kislinser paa næsten nølagtig samme skiferniveau; dels 
følger de efter hinanden i strogets retning, og dels er de 
kun adskilte fra hinanden ved skiferlag paa nogle faa 
meters mægtighed. Af profilet fremgaar for det første, at 
det østre og vestre grubefelt tilhører samme skiferhorizont; 
videre ser man, at skiferen i de bølgende lag i foldens dybeste 
punkt, netop i kisniveauets fortsættelse, er stærkt rust- 
sprængt og førende en del, sandsynligvis forholdsvis smaa 
kislinser. 
Forholdene her kan ikke fortolkes paa anden maade, end 
at kisen oprindelig tilhørte skiferen, og at hispartierne del- 
tog i foldningsprocessen. 
Inden Foldalens hovedfelt ligger de fleste af de mere 
betydelige kismasser, nemlig Lillegruben, hovedleiet og par- 
tiet CD i øvre stoll, muligens endnu flere, paa saa at 
sige nolagtig samme skiferniveau; der kan ikke være dit 
ferencer paa i høiden mere end et par m. De øvrige kis- 
masser derimod optræder nogle faa m. (ca. 10—30) op 1 
det hængende (og liggende?) for det store kisdrag. 
Om de i granuliten indlagrede skiferfelt, hvori kiserne 
ved hovedfeltet, Knutshovd skjærp og Grimsdalens grube 
hører hjemme, hænger umiddelbart sammen, eller om de er 
at opfatte som særskilte, af hinanden uafhængige skifer- 
linser, kan ikke afgjøres, da marken er stærkt tildækket; 
spørgsmaalet har forøvrigt liden theoretisk interresse. Saa 
meget kan dog sees, at skiferen paa alle tre steder ligger 
forholdsvis paa samme niveau inden granulitzonen, idet 
granuliten i det liggende overalt er lidt mægtigere end i 
